146 400 



I \ore Nabofarvande er T. campanula ogsaa almindelig; ifølge Lcjhmann (1908, 

 p. 291) optræder den i Kieler Bugt kun i Efteraarsmaanederne (August — Oktober 

 1905), og lignende Angivelser findes hos Hensen (1890) og Brandt (1907). Det er 

 saaledes en Efteraarsplanktont i udpræget Grad, som fordrer en høj Temperatur 

 for sin Trivsel. — Den er vidt udbredt i tempererede og varme Kystfarvande. 



Tinlinnopsis baltica Bdt. 



Ogsaa denne Art er forholdsvis let kendelig; den blev først omtalt og afbildet 

 fra de nordiske Have af Moebius (1887) under Navnet Codonella ortiwcerns, idet 

 han med Urette identificerede den med Haeckel's subtropiske Art af dette Navn. 



Den er vist vidt udbredt (omend sparsom i Antal) i vore Farvande, men ved 

 Undersøgelsen af Prøverne er den ikke udskilt som særegen Art undtagen i enkelte 

 Tilfælde. Derfoi er vort Kendskab til dens Udbredelse hos os ringe. Ved de inter- 

 nationale Havundersøgelsers Planktonarbejder (Katalogerne 1906, 1909 og Bull, 

 planktonique 1908 — 11) er denne Mangel dog for en Del udlignet. Af de dér pub- 

 licerede Tabeller fremgaar det, at den forekommer i alle vore Farvande fra 

 Østersøen, gennem Beltsøen, Belterne og Kattegat til Skager Rak. Den synes at 

 være hyppigst og mest regelmæssigt til Stede om Efteraaret og Vin- 

 teren, hvad der ogsaa passer med Laackmann's Angivelser (Brandt 1907, p. 143). 

 Efter Lohmann (1908) har den Maximum i Kieler Bugt i September. Laackmann 

 (I.e.) omtaler, at han har fundet Hvilecyster hos den. 



Tinlinnopsis beroidea Stein. 



Med dette Navn betegnes oftest alle smaa Tintinnopsis-Fovmer med et kort, af- 

 langt-ægformet Hylster, hvis Munding er vid, d. v. s. kun ubetydelig indsnævret, men 

 uden Krave; Hylsterets aborale Ende er gærne mere eller mindre spids (var. aca- 

 minala Daday), sjældent afrundet. Utvivlsomt sammenfattes herunder flere Former, 

 og i de senere Aar er der da ogsaa udskilt to, nemlig en meget lille smal Form, 

 T. nana Lohmann (1908), og en lille videre Form, T. parva Merkle (1909). Endelig 

 har Jørgensen (1912) ment at maatte dele Resten i to Arter: 7'. beroidea (Stein) 

 Entz, Daday, sensu stricto, og en Art. som han kalder T. parvula .Jørg., og som er 

 den sædvanlige Form i vore Farvande, altsaa den, som f. Eks. Brandt (1906 — 07) 

 og hans Elever benævner T. beroidea. 



Det er da ogsaa denne sidste Form, T. parvula, der i mine Planklontabeller, 

 saa vel som i de internationale Havundersøgelsers Arbejder, bærer Navnet T. beroidea, 

 og da Stein har beskrevet sin Art fra Østersøen, synes det mig bedre at følge 

 Brandt og kalde vor Art T. beroidea, selvom Entz og v. Daday har benyttet det 

 Steinske Navn til en nærstaaende Middelhavs-Art. 



Om Forekomsten af de to smaa Arter, T. nana og T. parva, i vore Farvande 

 kan jeg intet sige; men da de begge er beskrevne fra Kieler Bugt, er det rimeligt 

 at antage, at de ogsaa findes hos os. 



T. beroidea i gammeldags Forstand er en af vore liyppigste og talrigste Tin- 



