401 147 



tinnider. De mange Angivelser i mine Planl<tontabe]ler i forrige Part af dette Værk 

 (Ostenfeld 1913a) vidner herom; men da jeg ikke tør stole paa hver enkelt af 

 Angivelserne, idet T. beroidea og T. ventricosa (sens, lat.) utvivlsomt den Gang ikke 

 allid blev adskilte paa rette Maade, vil jeg ikke forsøge at opstille dens Forekomst 

 i en Tekstlabel af sædvanlig Form. Jeg maa nøjes med at sige, at Arten er fun- 

 det i alle vore Farvande og til alle Aarstider, men synes hyppigst om 

 Foraaret og Vinteren. I Kieler Bugt udmærker den sig efter Lohmann (1908, p. 

 295) ved at være den eneste Tinlinnide, som synes at trives bedst i den kolde 

 Aarslid og at være hyppig hele Vinteren igennem. De internationale Plankton- 

 lister giver for vore Farvande et lignende Billede af dens Forekomst; de fleste An- 

 givelser falder paa November Kvartal og de færreste paa August. 



Tintinnopsis ventricosa (Clap, et Lachm.) Daday. 



Analogt med Samlearten T. beroidea har vi T. ventricosa sens, lai., hvorved 

 forstaas smaa, korte, ægformede Tintinnopsis-Former med en tydelig Mundings- 

 Indsnævring, som er afsat som en kort og vid Hals, nedenfor hvilken Hylsteret 

 udvider sig betydelig; den aborale Ende er enten afrundet (7'. nucula) eller mere 

 eller mindre spids. 



Under delte Begreb sammenfattes i alt Fald 3 Former, der synes at kunne 

 holdes adskille og fortjene al benævnes Arter, nemlig følgende: T. nucula (Fol.) 

 Brandt, T. relicta (Mink.) og T. ventricosa (Clap, et Lachm.) Jørg., sens, stricto. Disse 

 Arter var imidlertid ikke adskilte den Gang Undersøgelserne af Prøverne for Aarene 

 1898 — 1901 foreloges, og de i mine Tabeller opførte Data siger os derfor blot, at 

 en Art af denne Gruppe var tilstede i Planktonet, men ikke hvilken. For at faa 

 mere detaljeret Viden maa vi gaa til de senere Aars Undersøgelser, d. v. s. til de 

 internationale Havundersøgelsers Planktonlabeller og til de omliggende Landes 

 Planktonarbejder. Af disse fremgaar følgende: 



Den egentlige T. ventricosa sens. sir. er vist ret sjælden i vore Farvande 

 og synes kun at holde til i de ydre saltholdige Dele, d. v. s. Nordsøen, 

 Skager Rak og det nordlige Kallegat. Jørgensen, hvem vi skylder Adskillelsen af 

 den ægte T. ventricosa fra den Art, jeg kalder T. relicta, siger (1912, p. 3), at han 

 kun har set T. ventricosa i Skager Rak (i Prøver fra 1909 og 1910), medens sam- 

 tidig T. relicta var hyppig i Prøver fra Beltsøen og Østersøen, men dog ogsaa naaede 

 ud i Skager Rak. Dette stemmer med del Indtryk, jeg har faaet, nemlig, at den i 

 det følgende som T. relicta benævnte P'orm er den almindelige i vore Farvande. 

 T. ventricosa er øjensynlig en mere salt-krævende (eller salt-taalende) Form. 



Tintinnopsis relicta (Minkiewitsch) nob. 



Syn.; T.'Sleiitii Jørgensen 1912; T. oeniricosa auctt.; Codonella relicta Minkiewitsch. 



Som lige omtalt har E. Jørgensen (1912) paapeget, at der under Navnet T. 



ventricosa, saaledes som det sædvanlig benyttes, sammenfattes to Arter. Da Clapa- 



RÈDE og Lachmann's Oprindelige T. ventricosa (1858) er beskrevet og afbildet fra 



D K.D. Vidensk.Selsk. Skr., naturvidensk. og mathem. Afd., 8. Rajkke. 11.2. 20 



