31 



efter at 1. Udgave af hans Cours de Chymie udkom, har han') helt andre An- 

 skuelser idetmindste om Brintens Dannelse ved Opløsning af Jern i fortyndet 

 Svovlsyre-) eller Saltsyre: ,11 faut nécessairement que le soulfre qui s'exalte en 

 vapeur & qui s'enflamme-') [par une bougie allumée] vienne unitjuement de la 

 limaille de fer, car l'eau ni l'esprit de vitriol ... n'ont rien de sulfureux ni d'in- 

 flâmahle, mais le fer contient beaucoup de soulfre, comme tout le monde le scait. 

 il faut donc que le soulfre de la limaille de fer ayant été raréfié & dévelloppé par 

 l'esprit de vitriol, se soit exalté en une vapeur très susceptibe de feu ... les esprits 

 de sel, de soulfre et d'alun produisent dans cette opération le même effet que 

 l'esprit de vitriol, mais l'esprit de nitre ni l'eau forte n'j' excitent point de ful- 

 mination". 



Klarere og paa en bredere Basis udviklede H. Cavendish denne Lemery's Ide 

 i sit mesterlige Arbejde: Experiments of factitious Air*). Han viser her, at Zink, 

 Jern og Tin udvikle brændbar Luft ved Opløsning i fortyndet Svovlsyre eller i 

 Saltsyre, og bestemmer med stor Tilnærmelse rigtigt Rumfanget af den udviklede 

 Luft for 1 Vægtdel af de 3 Metaller ved 50° F og en Barometerstand af 30 Tommer. 

 Alle 3 Metaller angribes ogsaa af Salpetersyre og give Luft, men denne er aldeles 



') Mém. de lacad. R. des Sciences 170U, S. 1U8. 



■-) Det angives i Almindelighed, at Paracelsus er den første, som i sin Archidoxa har gjort op- 

 mærksom paa Brintudviklingen ved denne Proces og beskrevet den med det Udtryk: „Luft erhebt sich 

 und bricht herfür gleich wie ein Wind". Angivelsen skriver sig fra Hoefer (Hist. de la Chimie. Paris 

 1843, 2, S. 12), som udtrykkelig meddeler, at den omhandlede „Luft" var fremstillet af Jern og for- 

 tyndet Svovlsyre, og som Kilde citerer Huser's Udgave af „Bücher und Schriften des Paracelsi", Basel 

 1589, 6, Archidoxa S. 12. Rimeligvis efter denne bestemte Angivelse af Hoefer meddeler Kopp (Gesch. 

 d. Chemie, 3, 260) det samme, og Meddelelsen er gaaet over i flere nyere Skrifter om Kemiens Historie. 

 Men det paagjældende Sted i den af Hoefer citerede Udgave af Archidoxa indeholder vel den citerede 

 Sætning, men omtaler aldeles ikke, at denne Luft er frembragt af Jern og fortyndet Svovlsyre. Udtrykket 

 bruges kun til i Almindelighed at betegne Luftens Egenskaber i Modsætning til andre Elementer. Heller 

 ikke i det følgende Kapitel i Archidoxa: „Von den Scheidungen der Elemente in den Metallen", hvor 

 man dog kunde vente, at Jernets Virkning paa Svovlsyre var nævnt, da her omtales flere Metallers Virk- 

 ning paa Salpetersyre, findes et Ord derom. At der ved Fremstilling af Jernvitriol af Jern og Svovlsyre 

 udvikledes en brændbar Luft, synes først at være iagttaget af Theo Turquet de Maverne, som blev 

 Dr. med. i Montpellier 1597, men paa Foranledning af Collegium medicorum in Academia Parisiana 

 maatte gaa i Landflj'gtighed til England 1611 paa Grund af kætterske Meninger om Galens' og Hippo- 

 krates' Læresætninger. Hans Opera medica blev dog først udgivet efter hans Død af Jos. Browne, 

 London 17Ü1, Fol. Bogen er dediceret til Excellentissimæ et serenissimæ celsitudini Annæ, Daniæ Prin- 

 cipissæ, og af Dedikationen sees, at Turquet de Maverne har været Dronningerne Annas og Marias 

 Archiater. I 2. Bd. (Pharmacopeia), S. 5 anbefaler han at fremstille Jernvitriol af Jernfilspaan og Svovl- 

 syre „in amplo vase ab igne remoto, cavens ab ingenti fumo & horrendo foetore, qui elevatur ab impuri 

 Martis sulphure". Mayow opsamlede 1669 den af Jern og fort. Svovlsyre udviklede Luft, men nævner 

 ikke dens Brændbarhed, men Bovle omtaler, at den er brændbar i New Exp. touching the relation 

 between Flame and Air (1672, Works. Ed. 1744). 



') Lemery forstaaer ved „soulfre" omtrent det samme som Flogistikerne ved Flogiston. Det brænd- 

 bare i Kul kalder han „soulfre du charbon". Kamfer bestaaer af „Soulfre" og et meget flygtigt Salt, 

 Fosfor indeholder mere „soulfre" end noget andet Stof og desuden et saltagtigt Princip, som opløser sig 

 i Vand d. v. s. Fosfor = „soulfre" -j- Fosforsyre o. s. v. „Le soulfre est le seul principe qui s'enflâme". 

 M Phil. Trans. 1766, S. 144. 



