28 



af deres Opløsninger ikke blot med deres oprindelige Egenskaber, men ogsaa med 

 deres oprindelige Vægt '). Sj'nderligt mere mente Boerhaave sikkert heller ikke 

 for Metallernes Vedkommende, naar han fremhæver, at Syrerne ved at opløse 

 Metaller tabe ikke blot deres Egenskab af Sj're, men ogsaa af Opløsningsmiddel, 

 medens Metallerne kunne udskilles uforandrede af deres Opløsninger"). Det er vel 

 endogsaa tvivlsomt, om R. Glauber, naar han siger, at bulyrum antiinonii er en 

 „spiritus salis, darin der regulus anlimonii solviret ist" '), dermed just mener, at 

 Saltene indeholde Metallerne som saadanne. 



Stahl var vistnok den første, som bestemt paastod, at Metallerne opløste sig 

 i Syrer som saadanne og ikke som Kalke. Herfor foreligger mange utvivlsomme 

 Udtalelser i Stahls Skrifter')- Saaledes siger han, at naar den „brennliche oder 

 sulphurische Materie" (Flogiston) saa vidt muligt er udskilt af el uædelt Metal, 

 angribes eller opløses det ikke af de stærke Syrer, medens disse, naar Metallerne 

 endnu indeholde deres Flogiston, angribe dem hurtigt og med stor Heftighed'). 

 Det samme viser sig ved, at, medens Antimon i metallisk Tilstand let angribes af 

 „das scharfe Saltz-Wesen in Mercurio sublimate", saa har dette ingen Virkning 

 paa Antimonkalk eller Antimonium dia])horeticum"), og ligeledes ved, at Salpeter- 

 syre ikke angriber nogen „wahren Kalch, weder von Eisen, noch Kupffer (sic), noch 

 Zinn noch regulo Antimonii, woraus das brennliche Wesen recht völlig ausgebrannt 

 ist" '). Ogsaa den Omstændighed, at Metallerne kunde udskille hinanden af deres 

 Saltopløsninger, var ham et Bevis for, at Saltene indeholdt dem som saadanne''). 



Ogsaa G. F. Rouelle deler denne Anskuelse. I sin berømte Afhandling: „Sur 

 les sels neutres" siger han udtrykkelig: „le mercure sublime corrosif est un sel 

 neutre, formé par l'union de l'acide de sel marin avec le mercure. On sait que 

 ce sublimé à une telle abondance d'acide, qu'il est capable de dissoudre une 

 nouvelle quantité de mercure, puisque quatre de ses parties dissolvent plus de 



') I. B. VAN Helmont: Ortus raedicinæ, Lugduni, 1056, Fol. S. 43, 289. 



-) „Demonstratum est certissimis cxperimentis, acida acidissinna, dum rodunt sua solvenda, vere 

 immutari ab iisdem & naturam acidi non modo, sed & solventis exuere. . . . Kursus omnibus iis convenit 

 in eo, quod non adeo mutent omnia soluta, quam quod mutentur ab iis. . . . Spiritus nitri solvit Mer- 

 curium: Mercurius inde reductus est prorsus idem. Al spiritus nitri rursus separatus inde neutiquam 

 est spiritus nitri qvalis antea fuerat". Bokhhaave. Elementa ehem., Lugd. Batav. 1732, 4", 1, K19. 



^1 Furni novi philosophici, Amsterdam 1648, 12", 1, 42. 



*) Dog næppe det Sted, Kopp (Beiträge, Braunschweig 1869, S. 231, Anni. 493 anfører som Bevis, 

 nemlig Spec. Bech., Lipsiæ 1738, 4". S. 14: „Quod vero metalla hæc, ratione inflaramabilis sui principii, 

 solvat spiritus nitri, dilucescit ex eo, quod metalla liæc, quantumcunque simpliciter inflammabili parte 

 spoliata, minime attingat; ut in croco niartis, cineribus stanni, antimonii calce et antimonio diaphoretico 

 videre licet". Thi dette Sted skal i Følge Sammenhængen sml. ibid. S. 13) kun bevise, at „Similia 

 similibus quadrant", og det fremgaaer jo ogsaa tjdelig af Ordet „sui", at det, der her skal fremhæves, 

 er Salpetersyrens eget Indhold af Flogiston. Kopp har aabenbart misforstaaet Stedet. 



'') Stahl: Zufällige Gedanken von dem sog. Sulphure, Halle, 1718, 8", S. 195 — 196. 



^) Ibid. S. 296. 



') G. E. Stahl's Beweisz von den Saltzen, Halle 1723, 8", S. 211, 291. Sml. ogsaa Ejusd. Expcr. 

 Observ. Animadvers. CCC, Berolini 1731, 8", S. 351. 



"] Zymotechnia Fundamentalis (Opusc. phys. med. Halæ, Mgd. 1715. 4", S. 143). 



