136 390 



for Efteraarsplanklonet; og overalt lyder de paa Forekomst om Efteraaret og Sen- 

 sommeren. 



Alt ialt er T. siibiilatus en vidt udbredt Høstform, som kræver ret høj 

 Temperatur for sin Trivsel, men som maa være meget eurj'halin, da den 

 trives lige saa vel i Ostersøens indre Bugter som i Limfjorden og ved Norges Vest- 

 kyst. I vore Farvande er den øjensynlig hjemmehorende overalt. 



Arten kendes — foruden fra det her omtalte Omraade — blot fra Nordsøens 

 Kyst syd paa til det flamske Hav, endvidere fra det hvide Hav, samt fra Middelhavs- 

 omraadet; dens udprægede neritiske Karakter viser sig ved, at den nøje følger 

 Kysterne i sin Udbredelse og skyr oceaniske Forhold. 



Plfichocijlis iirnula (Clap, et Lachm.) Brandt. (Teksttab. 78). 



Denne letkendelige Tintinnide forekommer ret udbredt i de Heste af vore Far- 

 vande, men sjældent i Mængde. I Undersøgelsesaarene er den iagttaget i Prøver 

 fra Nordsoen udfor Tyborøn, fra Skager Rak og fra Kattegat, derimod ikke i Lim- 

 fjorden (en enkelt Gang taget over Tyboron Fjordgrund, altsaa i Nissum Bred- 

 ning, lige indenfor Tyboron Rende), ejheller i Belterne, Beltsoen og Østersøen. Fra 

 andre Undersøgelser (internationale Planktonkataloger) véd vi imidlertid, at den 

 kan naa ind i Store Belt og en enkelt Gang helt ind i Beltsøen (ved Fehmern Belt), 

 men det er dog Undtagelser. Man kan i Almindelighed sige, at dens Grænse 

 indad mod Østersøen ligger i Store Belt eller lige syd derfor; i den 

 egentlige Østersø forekommer den ikke, og selv i Beltsøen maa den prak- 

 tisk set siges at mangle, hvad der stemmer med, at den aldrig er noteret fra Kieler 

 Bugt (Brandt 1907, 1910; Lohmann 1908). 



Ptychocijlis iirniila har saaledes sin Grænse indadtil i vore Farvande, og den 

 er hyppigst i de Dele af disse, hvor Forholdene er mest oceaniske. Dette er vel 

 Grunden til, at den mangler i Limfjorden, hvis Saltholdighed næppe kan antages 

 at stille sig i Vejen for dens Forekomst, saaledes som man maa antage, at For- 

 holdet er for Østersøens og Beltsøens Vedkonnnende. 



Efter Brandt's og andres Undersøgelser er Plijchocijlis nm. en nordlig oceanisk 

 Form, som har sit egentlige Hjem i det nordlige Atlanterhav, hvorfra den vandrer 

 ind i Nordhavet og Nordsøen og, i mindre Mængder, ind i vore Farvande. Brandt 

 (1910) har undersøgt dens Udbredelse og Forekomst i de internationale Havunder- 

 søgelsers Omraade. Den er mest udbredt i Nord-Atlanterhavet og Nordhavet og 

 synes ikke bundet til en bestemt Aarstid, dog saaledes, at den i Nordsøen, Skager 

 Rak og Katlegat er sparsomt tilstede i August Kvartai, hvad der sættes i Forbin- 

 delse med den høje Temperatur paa den Tid af Aaret; Maj Kvartal er i disse Egne 

 dens Maximums Tid. Cleve (1905 a) kegger Maximum for Bohuslens Vedkommende 

 allerede til Januar— Februar, medens Jøruensen (1899) meddeler, at den synes at 

 være diakmisk (Max. i Dec. og i April) ved Bergen, hvor den hører til de hyppig- 

 ste Arter. 1 vore Farvande synes Maximum at ligge omkring Marts — April: af 84 

 Angivelser falder 29 paa Januar Kvartal, 37 paa April Kvartal, 6 paa Juni Kvartal 



