Boyle viste ogsaa, at mange blaa Plantefarver blive røde med Syrer og grønne 

 med Alkalier. Saaledes Violsyrup (som han ogsaa anvendte i Form af Prøvepapir'), 

 Saften af Kornblomster og af mange andre Blomster og Bær. Han omtaler ogsaa 

 Forsøg med Lakmus og beskriver de Farver, der fremkomme ved til den („topas- 

 gule") saltsure Opløsning deraf at sætte en Potaskeopløsning'"). Men han nævner 

 ikke, at den blaa Lakmusopløsning bliver rød med Syrer, og anvender ikke Lakmus 

 som Prøvemiddel paa Syrer-'). 



Alle disse nye Egenskaber hos Syrerne vare dog kun empiriske Kjendetegn, som 

 først fik deres Betydning og Forklaring ved en helt ny Bestemmelse af Syrebegrebet, 

 der omtrent samtidig fremkom, især i Værker af den westphalske Kemiker Otto 

 Tacken*). Det væsentlige, som karakteriserer Syrerne, er efter ham ikke den sure 

 Smag, ej heller deres Opløselighed og Opløsningsevne, men at de forene sig med 

 Alkalier til Salt'). Og han drager strax den Koiiseqvens af dette nye Syrebegreb, at 

 ogsaa Kiseljord, som forener sig med Alkalier til et opløseligt Glas, vel ikke paa den 

 vaade Vej, men ved tør Smeltning, er en Syre, som, naar Glasset opløses i Vand, 

 igjen kan udfældes ved en anden Syre''). Dette Glas maa være et Salt, fordi det 



planten har liidtil været ubekjendt. Jeg har derfor henvendt mig til Hr. Apotlieker H. J. Mollkh med 

 Anmodning om mulig :it skaffe mig Oplysning om, fra hvilket Træ Drogen stammer. Hr. iMollkr har 

 derpaa indgaaende beskæftiget sig med Sporgsmaalct i flere Aar. Hans Undersøgelser desangaaende er 

 offentliggjort i „Archiv for Pharmaci og Chemi " 1!), 369, 404, 427, 4.')7 (19121, og han har deri godtgjort, 

 at Lignum nephriticum stammer fra en mexikansk Pterocarpus-Art. 



1) Ibid. S. 53. 



2) Ibid. Exp. XLIV. 



■') Forst i Hist. de l'Acad. Roy. des Sciences T. 1 (depuis son etablissement en 166(> jusqu'à 1686), 

 Paris 1733, findes under 1673 en Afhandling: Botanique et Chimie, hvori gjores Rede for en Plan. som 

 DüDART havde udkastet til en nøjere Beskrivelse af Planter, og hvortil Kemikeren Du Clos havde 

 knyttet sine Bemærkninger. Her siger Du Glos (S. 163), at Plantesafter kunne være saa svagt sure, at 

 man ikke kan smage det: „Il faut donc trouver quelque substance qui sache, pour parler ainsi, gouter 

 plus finement que nous", og dette er Tilfældet med en blaa Lakmusopløsning, som farves rød, naar 

 den blandes med en sur Vædske, „quoique dune acidité insensible, et ce rouge est d'autant-plus rouge 

 que l'acide est plus fort". 



Jfr. ogsaa Mém. de l'Acad. des Se. T. 4 (trykt 1731, men det er et Optryk: Du Clos' Afhandling 

 skriver sig senest fra 1699; se Avertissement til T. 4), hvor Du Clos S. 39 ogsaa anvender Lakmus som 

 Prøve paa, om Mineralvande „faisolent rougir le Tournesol, comme font l'Alun et le Vitriol". Ibid. S 492 ff. 

 findes i en Afhandling af Dodart (trykt første Gang 1696) udførlige Oplysninger om Anvendelse af Lak- 

 mus som Pi'øve paa Plantestoffers Surhed. 



Da Du Glos (Observationes super aquis mineralibus divers, provine. Galliæ [1670 — 71]) har gjort 

 opmærksom paa, at det allerførste Destillat af et Mineralvand farvede Lakmus rodt, uagtet det ikke var 

 Tilfældet hverken med Vandet selv eller de senere Destillater, slutter Fr. Hoi-i'm.vnn (Opusc. physico- 

 medica 2, 26, Vlmæ 1736, 8'i, „{|uod spiritus mineralis |Kulsyre] indolis fuerit acidiu.sculæ". 



*) Hippocrates chimicus, Venetiis 1666, 12". Jeg citerer Brunsvig-Udgaven fra 1668, 12". Og: 

 Antiquissimæ medicinæ Hippocraticæ elavis, Brunswigæ, 1668. Jeg citerer Venedig-Udgaven fra 1669, 12". 



'") Omnia salsa in duas dividuntur substantias, in alkali nimirum et acidum (Hipp. chim. S. 11). 



") Vitrum fit ex eodem silice et eodem sale alcali, régula a contrario, non autem via humida, 

 sed sicca & ignea fusione et liquidatione libid. S. 21) — reperies mox vitrura resolvi in aquam — huic 

 affunde acidum id est alcali contrarium, et cadet silicuni pulvis (ibid. 25). 



