og Olier som indeholdende en skjult Syre'). Ogsaa i Flammen antager han en 

 saadan skjult Syre og forklarer derved Metallernes Vægtforøgelse ved P'orkalkningen -). 

 Hvorvidt han i Konseqvens hermed ogsaa har antaget et skjult Alkali i Metallerne og 

 deraf forklaret deres Opløsning i Syrer, har jeg vel ikke fundet nogen Udtalelse i 

 hans Skrifter om, men at denne Anskuelse er kommen til Orde hos andre samtidige 

 Kemikere'), fremgaaer af, at Boyle polemiserer mod denne Opfattelse, ligesom han 

 overhovedet stærkt udtaler sig mod Spagyrikernes Lære, at Syrer og Alkalier ere 

 fjendtlige Principer '). Tilhængerne af denne Lære kalder han spottende „duellists". 

 Det er ikke videnskabeligt at definere en Syre ved dens Fjendskab overfor Alkalier. 

 Ligesaa godt kunde man definere et Menneske som et Dyr, der er fjendtligt overfor 

 Slanger, eller en Løve som et firføddet Dyr, der flygter for en galende Hane. 



Den Fordring, som maa stilles til I^rinciper, som skulle forklare andre Ting, 

 — fortsætter Boyle — er, at de selv ere klare, men de Definitioner, Kemikerne 

 give af Syrer og Alkalier, ere unøjagtige og overfladiske uden klare og bestemte 

 Kjendemærker. Thi at sige, at naar et Stof opløser et andel, som er opløseligt i den 

 eller den kjendte Syre, maa det selv være en Syre, eller at naar et Stof fælder et 

 andet ud af en sur Opløsning, maa det være et Alkali, er ganske usikkert. Zink- 

 spaaner opløses f. Ex. baade af stærke Syrer og af stærke Alkalier. Og der er StolYer, 

 som fældes ud af deres sure Opløsninger ved Sj'rer og ved Vædsker, som ikke inde- 

 holde det mindste Alkali. Saaledes fældes en Opløsning af Vismut i Salpetersyre 

 baade af Saltsyre og af rent Vand. Heller ikke den Varmeudvikling, Syrer ofte frem- 

 bringe, naar de virke paa andre Stoffer, er et sikkert Kjendetegn. Thi ikke blot 

 Vitriololie, men ogsaa Ædsalkalier frembringe stærk Varme ved at blandes med Vand. 

 Det er bekjendt, at der udvikles Varme ved Opløsning af Metaller i Syrer. „Duel- 

 listerne" erklære, at dette hidrører fra, at Syren virker paa et Alkali, som findes 

 skjult i Metallet. Men uden at tale om, hvor mange Ting her forudsættes uden 

 Bevis, eller om, at B. kjender Syrer, som virke paa visse Alkalier uden kjendelig 

 Varmeudvikling, saa er det vanskeligt at forstaa, hvorledes hin Aarsag kan frem- 

 bringe en Virkning, der bestaaer i en heftig Bevægelse af Legemernes mindste Dele 

 (quality which depends upon a certain vehement and various agitation of the singly 

 insensible parts of bodies). Guld og Kobber kunne ved Slag bringes til en meget 

 høj Temperatur, uden at der er Spor af Syre tilstede. B. nævner en Mængde andre 

 Forhold, som aldeles ikke lade sig forklare af det forudsatte Fjendskab mellem 

 Syrer og Alkalier. Dette, ledsaget af Venskab eller Sympathi for Legemer, der høre 



') Alcali et oleum fit sapo: ex alcali nimirum manifesto & acido occulto in oleo, fît aliquid neutri, 

 saisi saporis (Ibid. S. 20. 



'-| In ignis flamraa est aciditas quam plumbum & antimoninm combibere ostendl (ibid. S. 245). 



^) Angelo Sala antog derimod i Henhold til den gamle Regel, at det Lige forbinder sig med det 

 Lige, at Metallerne indeholde et „sal potentiale" af lignende Natur som Syrerne, og at dette var Grunden 

 til, at de opløste sig i S3'rer: Solventia acuta recludunt & dissolvant corpora metallica & lapidea vi 

 corrosiva spirituum acrium, qui propter similem quandam ae homogeneam naturam, sal potentiale, 

 quod in se reliquæ metallorum lapidumque substantiæ continent, dissolvunt. (Opera omnia. S. 241). 



') Keflections upon the hypothesis of Alkali and Acidum. (Works. Ed. 1744, 3, 602 S.). 



