10 



ædsende Syre skulde findes i et Legeme, der som Svovl snarest har en sødlig, men 

 aldeles ikke nogen sur Smag'), og det viser sig ovenikjøbet tydeligt ved, at naar 

 Svovl opløses i et Alkali til Hepar sulfuris og derpaa opløses i Vand, kan det ud- 

 fældes igjcn ved Svovlsyre, thi dette vilde være unniligt, hvis det var paa Grund af 

 sit Indhold af Svovlsyre, at det opløste sig i Alkaliet -). Mayow antager derfor, at 

 Svovl foruden det egentlige brændbare Stof (præter particulas sulphureas puras) 

 indeholder en Substans af sallaglig eller metallisk Natur, og at dennes Partikler under 

 Forbrændingen „crebris parlicularum nitro-aërearum ictibus verberentur, atterantur 

 comminuanturque, ita ut particulæ eæ salinæ, sæpius attritæ et contusæ tandem instar 

 gladiolorum exacuanlur & insuper adeo altenuantur, ut eædem à rigidis solidisque, in 

 flexiles fluidasque convertantur. Particulæ vero sulphuris salinæ, quæ antea indolis fixæ 

 fuerant, postquam ita exacuuntur & ad fluorem producuntur, in liquorem acrem aci- 

 dumque convertuntur, spiritumque sulphuris vulgarem, ut verisimile est,constituunt" ■'). 



Paa samme Maade gaaer Marchasit i fugtig Luft over til Jernvitriol, idet Spi- 

 ritus nitro-aëreus med Marchasitens sulphur nietallicum (sml. ovenfor) danner 

 Svovlsyre, som saa virker paa Mineralels Metaipartikler og forbinder sig med dem 

 til Vitriol'). Ogsaa Salpetersyre dannes i Jorden paa samme Maade. Thi Agerjord 

 er ikke andet end brændbare Bestanddele (Sulfur) og Alkali (sal fixum), af hvilke 

 de første angribes af Spiritus nitro-aëreus og omdannes til Salpetersyre, som med 

 sal fixum danner Salpeter '). Naar Vin og 01 gaaer over til Eddike, beroer det lige- 

 ledes paa, at de brændbare Bestanddele angribes af Luftens Spir. nitro-aëreus. Men 

 da de allerede ere i flydende Tilstand, er den sidstnævntes Virkning her mindre 

 indgribende, og heri ligger det vel, at Eddike er en mindre skarp Syre end Svovl- 

 syre og lignende stærke Syrer"). 



Syrernes Forskjellighed maa antages at hidrøre fra de syredannende Stoffers 

 Forskjellighed, men tillige fra, at disse angribes mere eller mindre af Spiritus nitro 

 aëreus. Men alle Syrer have dog stor Lighed i Egenskaber, og de indeholde alle 

 Spir. nitro-aëreus'). 



Galenicis Consensu et Dissensu, Wittenbergæ, 1G29, S. 182): Sulphuris autem proprium est, esse aÅoytaron, 

 et nil sine sulphure inflammatur. Det 17de Aarhundredes latroliemiUere lialde dette Princip Oleum. 

 Sylvius siger udtrykkelig om Oleum: hujus vim immutat et destruit ignis iDisp de alimentorum fer- 

 mentatione in ventriculo, 1G59 , og om det almindelige Svovl: Sulfur omne oleo imprimis constare et 

 acido spiritu [Svovlsyre], notum est chymicis (Praxeos medicinæ idea nova 2, Cap. .\.\iijl. Det er 

 denne Tanke, Mayow sigter til. Allerede Boyle (The sceptical Chymist, Works, Éd. 1744, 3.) havde 

 af et Forsøg, hvorved han ved Ophedning af Vitriololie med Terpentinolie fik Svovl, sluttet, at man her- 

 efter vel kunde antage, at Svovl bestod af Svovlsyre og Olie. men ogsaa drage den Slutning, at Svovl- 

 syre var sammensat af almindeligt Svovl og et saltagtigt Princip. 



'I Mayow, Opera omnia. Hagæ Cim. 1(J81, 12", S. 29. 



'-) Ibid. S. 209. ■) Ibid. S. 30. *) Ibid. S. 35. '} Ibid. S. 37-38. «) Ibid. S 3()— 37. 



') Quoad difl'erentiam liquorum acidorum. eam à diversitate salium, è quibus iidera constituuntur, 

 procedere putandum est: uti etiam ex eo, quod salia fixa (de faste Stoffer) nunc magis, nunc vero minus 

 a spiritu nitro-aëreo atterantur exacuanturque: & tamen inter salia acida quæcunque affinitas magna 

 est & similitudo: inque omnibus particulæ nitro aereæ igneæque, veluti in subjecto idoneo, hospitantur. 

 Ibid. S. 38-39. 



