13 



Syrernes ejendommelige Egenskaber hidrøre fra deres Parlikiers større Tiltræk- 

 ningskraft, en Tanke, som først er udtalt af Newton, og som Buffon har udviklet 

 videre '). 



Newtons Anskuelser om Syrerne finder jeg samlede i I. Harris' Lexicon 

 technicum, London 1710. Fol. 1 Introduktionen til Vol. 2 findes 2 Afsnit derom; 

 „De natura acidorum. Is. Newton, 1692", og ,Cogitationes variæ ejusdem", hvilket sidste 

 dog ogsaa omhandler andre Gjenstande-). Herdefinerer han Syrer saaledes: „Acidum 

 dicimus, quod multum attrahit & attrahitur". Han mener, at Syrernes Partikler ere 

 grovere end Vandets og derfor mindre flygtige, men langt finere end Jordens og 

 derfor langt mindre faste. De have deres Styrke i deres store Tiltrækningskraft, 

 og paa denne beroer den Virksomhed, hvorved de baade opløse faste Legemer og 

 pirre Smagsorganerne. Deres Natur ligger mellem Vandets og de faste Legemers, og 

 de tiltrække begge. Paa Grund af deres Tiltrækningskraft samle de sig om Mine- 

 raliers og Metallers Partikler og klæbe sig allevegnefra saa tæt til dem, at de ikke 

 kunne skilles fra dem ved Destillation eller Sublimation. Tiltrukne og sammen- 

 hobede adskille, splitte og løsrive de de faste Legemers Partikler o; de opløse de 

 faste Sloffer, og ved den Tiltrækningskraft, hvormed de styrte sig over Vædskens 

 Partikler, sætte de dem i Bevægelse og fremkalde Varme '), og nogle Partikler ryste 

 de saa stærkt, at de omdanne dem til Luft og frembringe Luftbobler. Dette er 

 Grunden til Opløsningen og Brusningen: „Hæ eædem [acidorum] particulæ sensorio 

 applicatæ ejus partes eodem modo divellunt doloremque inferunt, a quo acida 

 appellantur". Alkalier ansaa han ikke for Stoffer, der ere Syrerne modsatte, men som 

 Forbindelser af Jord med et Underskud af Syre, og som fælde opløste Metaller 

 ved at tiltrække den Syre, der holder dem opløste. 



De Tanker, Newton saaledes havde mere antydet end udviklet, optog Buffon, 

 vistnok det sidste Forsøg, der er gjort paa at opbygge en kemisk Theori paa de 

 fire gamle Aristoteliske Elementer. Han havde den største Despekt for Flogiston, 

 som dengang blev lagt til Grund for alle Kemiens theoretiske Betragtninger: „Le 

 fameux Phlogistique des Chimistes (être de leur méthode plutôt que de la nature) 

 n'est pas un principe simple & identique, comme ils nous le présentent; c'est un 

 composé, un produit de l'alliage, un résultat de la combinaison des deux élémens, 

 de l'air & du feu fixés dans les corps. Sans nous arrêter donc sur les idées obscures 

 & incomplètes, que pourroit nous former la considération de cet être précaire, 

 tenons-nous-en à celle de nos quatre élémens réels, auquels les Chimistes, avec 

 tous leurs nouveaux principes, seront toujours forcés de revenir ultérieurement"'). 

 I Overensstemmelse hermed udviklede han en Theori for Salte (Syrer og Alkalier), 

 hvori kun de gamle Elementer optræde, idet han antager, at baade Ild, Luft og 



') Ibid. 



'-) Ganske kort findes de samme Anskuelser udviklede i Newtons Optics, London 1719, 8", S. 391 

 (Quest. 31), dog forsigtigt indledede med et „Annon'?''. 



^) „Calor est agitatio partium quaquaversum" hedder det et andet Sted i samme Indledning. 



*] Hist. natur. Supplement. Paris, 1774, 8", 1, S. 61. Buffons Ytringer om Flogiston bleve udforligt 

 imadegaaede af Macquer (Dictionnaire de Chimie 2 Éd. Paris 1778, 8", 3, 127 ff.). 



