14 



Vand i fast Tilstand (fixes) indgaa i Legemernes Sammensætning. Saltet — siger 

 han*) — synes ved første Øjekast kun at være en Jord, som er opløselig i Vand 

 og af en egen Smag, og saaledes mene Kemikerne. Dog forekommer det ham klart, 

 at ogsaa Luft og Vand indgaa i dets Sammensætning, eftersom Salpeter, Vitriol, 

 Vinsten efter Hales ved Ophedning give en stor Mængde Luft og „comme l'air ne 

 peut se fixer dans aucune substance qu'à l'aide de la chaleur ou du feu, qui se 

 fixent en même temps", maa de ogsaa indeholde Elementet Ild. Jord og Vand indgaa 

 i forskjellig Mængde i de forskjellige Salte. Alkalier indeholde mere Jord og mindre 

 Vand, Syrer omvendt mere Vand og mindre Jord-). 



I Syrerne er Vandet tildels tilstede som saadant, men i de stærkest koncen. 

 trerede Syrer kan den flydende Tilstand kun hidrøre fra Ild, da Flydenhed altid 

 forudsætter Tilstedeværelse af en vis Mængde Varme. Ja, selv om man fik Syrerne 

 i fast Form, vilde deres Smag, Lugt og Farve allerede forudsætte Tilstedeværelse 

 af Varme og Lys o: Ild. Ved at gløde Kalksten har han overbevist sig om, at 

 Alkali er et Produkt af Ild. Kalkstenen har ingen Smag, men jo længere og stærkere 

 den brændes, desto mere alkalisk bliver den. Alkaliet er her aabenbart et Produkt 

 af Luft og Ild, der under Brændingen er traadt ind og blevet faste Bestanddele af 

 Stenen, som samtidig har afgivet Vand, hvad der viser sig ved Vægttabet ■). M. H. t. 

 Sj'rerne gjælder det samme, om det end ikke kan paavises saa direkte. Buffon 

 fører alle Syrer tilbage til én Syre og alle Alkalier tilbage til ét Alkali. Forskjellig- 

 heden hidrører fra den relativt forskjellige Mængde af de forskjellige Elementer og 

 især af de aktive Elementer, Ild og Luft. De Syrer, som indeholde meget af disse, ere 

 de stærkeste o: de have den største Opløsningsevne. Men ogsaa Affiniteten spiller en 

 afgjørende Rolle. Den samlede Virkning maa være stærk nok til at overvinde det 

 opløselige Stofs Kohæsion. Newton er den første, som lægger Affiniteten til Grund 

 for de kemiske Omsætninger, men Buffon mener, at hans Theori hverken kunde 

 blive klar eller fuldstændig, fordi han er nødt til at antage ligesaa mange smaa 

 Affinitetslove, som der er kemiske Fænomener, istedenfor at der i Virkeligheden 

 kun er en eneste Affinitetslov, som er nøjagtig den samme som Loven for den 

 almindelige Tiltrækning, og at følgelig alle kemiske Fænomener maa udledes af og 

 forklares af denne*). 



Saltenes Rolle i Naturen er altsaa at opløse andre Stoffer, thi skjøndt man 

 sædvanlig siger, at Vand opløser Salt, er det let at se, at det er et fejlagtigt Udtryk, 

 som beroer paa, at man i Almindelighed kalder Vædsken Opløsningsmidlet og det 

 faste Legeme det Slof, som opløses. Men naar Opløsning finder Sted, ere i Virke- 

 ligheden begge Stoffer virksomme og kunne begge kaldes Opløsningsmidler, kun 

 at, naar man betragter Saltet som Opløsningsmidlet, kan det opløste Stof være 

 baade fast og flydende, og forudsat, at Saltets Dele ere tilstrækkelig fintdelte til at 



') L. c. S. 155. 



2) Ibid. s. 157. 



ä) Ibid. S. 159. 



') Ibid. S. 162. 



