260 



32 



Tavle I Fig. a svarer til en Optagelse med det gunstigste Felt under de fore- 

 liggende Forhold {Å = 8700 m, R = 1 Ohm); her ses ikke ret meget til det negative 

 Krater, der i Hovedsagen forløber paa den mod den positive Elektrode vendende 

 Del af Kulelektroden. Paa Pladen ses dog tydelig Kraterets periodiske Karak- 

 ter; denne er imidlertid langt mere fremtrædende paa Billedet af Anodekrateret. 

 Fig. b svarer til en noget kortere Bølgelængde (4300 m) og til et Felt, der ei- lidt 

 stærkere end det fordelagtigste. Oscillogrammet er her ret tydeligt af begge Kra- 

 tere, dog særlig det positive. Ogsaa Oscillogrammet af selve Buen ses mellem de 

 to Kraterbilleder. Fig. c og rf viser Forholdene for en Bølgelængde paa 6000 m og 

 en Feltstyrke, der er noget højere end den fordelagtigste. Her er baade det nega- 

 tive og positive Kraterbillede samt selve Buebilledet meget klart. I alle tre paa 

 Tavle I viste Tilfælde brændte Buen i Gas; derimod viser Tavle IV Fig. a Oscillo- 

 grammet af en Bue i Brint, med en Feltintensitet kun lidt over del normale og 

 med en lidt for lang Buelængde. I Brint bestaar Buen kun af selve den violette 

 Kærne, medens denne i Gas er omgivet af en grønlig Aureole. 



Det fremgaar tydelig af disse Oscillogrammer, at Buen een Gang 

 i hver Periode tændes ved eller paa Elektrodernes Rand for derefter 



n 



-> f 



Fig. 19. Den teoretiske Form af Krateroscillogramraer. 



af Magnetfeltet at dri- 

 ves ud, saaledes at Kra- 

 terne i Løbet af Perio- 

 den f j e r n e r s i g f r a R a n - 

 den. Ved Periodens 

 Slutning slukkes Buen 

 i den yderste Stilling 

 for derefter, som nævnt, 

 atter at tændes mellem 

 Randene. Man ser tillige, 

 at denne Proces gentager sig 

 med stor Regelmæssighed. Den teoretiske Form af disse normale Kraterbilleder er 

 vist i Fig. 19 / og vil blive omtalt nedenfor. 



Til Hjælp ved en nærmere Betragtning af Krateroscillogrammerne vil vi søge 

 at bestemme den teoretiske Form af Kraterbilledet indenfor en Periode. Vi kan 

 dog ikke vente nogen stor Overensstemmelse mellem det teoretiske Resultat og 

 Virkeligheden; dels vil Katoden altid fortæres mere eller mindre, hvorved dens 

 Overflade taber sin geometrisk veldefinerede Form, men navnlig er vort Kendskab 

 til Bevægelsen af en Bue i et magnetisk Felt ret mangelfuldt. Tiltrods herfor vil 

 dog den nævnte Undersøgelse ikke være ganske interesseløs. 



Ved Beregning af den Hastighed, hvormed Magnetfeltet driver Buen ud, vil 

 vi gaa ud fra følgende Forudsætninger: 1. Strømtætheden i den egentlige Buekærne 

 er den samme over hele Tværsnittet, og er konstant lig med <t; 2. Buetværsnittet, 

 hvis Areal er A, beholder sin Form uforandret under Vandringen; 3. dennes Stør- 

 relse X bestemmes ved Ligningen 



