35 263 



Periode, men af flere indbyrdes parallele, parabellignende Kurvestykker, i Fig. c 

 af 3 og i Fig. c/ af 2 for hver Periode. Da det er vanskeligt at følge Kraterkurvens 

 Forløb paa Fotografierne — og endnu vanskeligere paa Reproduktionen — har vi 

 i Fig. 19 // tegnet en skematisk Figur til at anskueliggøre Forholdene. Vi forud- 

 sætter, at Buen tændes ved a, hvor Hastigheden straks er lille, for derefter paa 

 Grund af det stærke Felt at vokse hurtig. Det negative Kraters Temperatur er 

 derfor, som omtalt ovenfor, forholdsvis høj ved a, men aftager ret hurtig, efter- 

 haanden som Krateret bevæger sig udad. Resultatet af den hurtig faldende Krater- 

 temperalur bliver en hurtig voksende Buespænding, der atter bevirker en ny Bue- 

 tænding ved Oj, hvor Temperaturen endnu er forholdsvis høj. Den ny- 

 dannede Bue tiltager paa den gamles Bekostning, og denne slukkes helt ved c, for 

 eventuelt atter senere at blive erstattet af en ny, ved a^ tændt Bue. Mod Slutningen 

 af Perioden, hvor Strømstyrken kun er ringe, aftager Kraterteniperaturen og Bue- 

 spændingen vokser, hvorefter der, inden den gamle Bue endnu er fuldstændig sluk- 

 ket, foregaar en ny Tænding ved a' . Slukke- og Tændspænding har Værdier i Nær- 

 heden af de normale, saaledes som det fremgaar af de optagne Spændingsoscillo- 

 grammer, hvis Udseende er ganske normalt selv for en Feltstyrke, der er betydelig 

 over del normale (se Fig. 17 d). De mellemliggende „Takker" paa Buespændings- 

 kurven, svarende til Gentændingen ved a, og a^ og Slukningen ved Cj og c^ (Fig. 19//), 

 er saaledes ikke store nok til at vise sig ved den benyttede Optagelsesmelode af 

 Spændingsoscillogrammerne. En fuldstændig Udredning af disse Forhold vil derfor 

 kræve yderligere Undersøgelse, men der er næppe Tvivl om, at den givne Forklaring 

 i Hovedsagen er rigtig. Kraterosci llogrammerne viser i hvert Fald med 

 Sikkerhed, at der i for stærke Felter findes 2 eller flere delvis 

 samtidige Buer. Det er indlysende, al det for stærke Felt medfører en For- 

 højelse af Fødespændingen V,,, saaledes som det senere vil blive omtalt, og derfor 

 en Formindskelse af Nytlegraden. Det for stærke Felt er derfor uheldigt, 

 baade hvad Økonomi og Regelmæssighed angaar. 



d. For svagt Magnetfelt. Det for svage Magnetfelt giver Anledning til et helt 

 andet Forløb af Buefænomenet. Grunden hertil maa søges i to Forhold, der følger af 

 eller med det svage Felt, nemlig for det første den Omstændighed, at Buen ikke 

 slukkes fuldstændig eller i hvert Fald kun en forsvindende kort Tid, for det andet 

 den ringe Vandring, Bue og Krater udfører i Løbet af en Periode. Det samlede 

 Resultat heraf bliver en udpræget Tendens til, at Buen tændes igen — eller, 

 hvis den ikke har været helt slukket, fortsætter — paa de Steder, hvortil Kra- 

 terne i Periodens Løb er vandret ud. Er Feltet meget for svagt, gentages 

 dette flere, ja mange Gange, indtil Buen har naaet en saadan Længde, at Gentæn- 

 dingen lettere finder Sted mellem Elektroderandene, hvorefter det samme Spil gen- 

 tager sig. Disse Forhold er skematisk antydet i Fig. 20, hvor det er forudsat, at 

 Buen hver S**'" Gang tændes ved Kraterranden. Denne Tænding kræver en betydelig 

 Spænding, medens den paafølgende Slukke- og Tændspænding bliver forholdsvis 



35' 



