352 58 



23; Pirolaceœ Fig. 26; Trientalis Fig. 36; Solanum tuberosum Fig. 37; Poterium og 

 flere andre, som er afbildede i andre af mine Publikationer {Lathynis inariiiinus, 

 1906, Fig. 45). AREsciioi(i udtaler, at Stængelen kun kan bryde sig Vej ved Stræk- 

 ning af den bag Krogen liggende Stængeldel; dette synes noget uklart udtrykt, men 

 at der maa ligge et Strækningsbælte i selve den krogbøjede Dels Grund, er klart. 

 I nyeste Tid har Salisbury (1916) nærmere omtalt den anatomiske Forskel mellem 

 Cellerne paa den konkave og den konvekse Side af krogbojede Blade: de er mindre 

 paa den konkave end paa den modsatte. Strækningen fremkaldes hos Bladene ved 

 Belysning, og desto hurtigere jo stærkere Lj'set er. 



Krogbøjning af Bladstilke, navnlig hos Kimbladene, er meget almindelig; se 

 Areschoug (1895), Massart, Raunki.er (1905, Fig. 25). 



5. Rødderne. De allerfleste Jordudløbere slaar Rod; Undtagelser findes 

 maaske hos visse Arter, hvis Udløbere ender med Anmieorganer. Røddernes Plads 

 er først og fremmest ved Bladfæsterne, lige ovenfor eller nedenfor Bladfodderne 

 eller mellem Bladene, hvor disse er modsatte (se f. Eks. Fig. 3, 6, 13 o. s. v.). Hos 

 nogle har disse Rødder ganske bestemte Pladser, hvorfor der maa ligge anato- 

 miske, saa vidt jeg ved endnu ikke undersøgte, Bygningsforhold til Grund; hos 

 Physalis (Fig. 3) og Convolvulus sepium (Fig. 22) slaar to ved hvert Bladfæste. Ret 

 paafaldende er det, at Rødder [har deres Plads i selve Bladakslerne, oftest 1, 

 sjælden flere, og ovenover Akselknoppen, naar en saadan findes; dette kendes fra 

 Ericineæ (Fig. 24, 25, 26), Dentaria (Fig. 2), Campanulaceæ og nogle andre '). Hos 

 de fleste af de nævnte er de aksillære Rødder meget tynde og ugrenede. 



Nogle Jordudløbere har desuden Rødder uordentlig stillede paa Stængelleddene, 

 f. Eks. Sambucus ebnlus, Achillea millefolium, Cirsinm heterophgllnm. 



At Tilknytningen til Bladgrundene er saa almindelig, er særdeles naturligt, da 

 derved Ernæring og Aflægning af de Akselskud, som udvikles, fremmes. 



Rødderne findes først og fremmest paa Stænglernes Underside, og hvis de til- 

 lige findes paa Oversiden, er de sidste ofte tydelig svagere, baade tyndere og kortere 

 end de nedadvoksende (f. Eks. hos Sparganium, Typha, Phraymites, Lysimachia vul- 

 garis). Heri maa man formentlig se en Virkning af Tyngdekraften. Del forekommer 

 mig urigtigt at betragte Væksten opad af visse Arters Rødder som fremkaldt ved 

 negativ Géotropisme, hvad Joh. Erikson og Aheschocc. har gjort. Jeg har herom 

 udtalt mig 1897: 193. Det er et Korrelationsforhold til den bærende Akse. Erikson 

 opgav ogsaa snart denne Tanke. 



Antallet og Styrken af Rødder paa Jordudlobere slaar i omvendt Forhold til 

 Styrken og Varigheden af Primroden. Hos Arter, der har svage Primrødder, saasom 

 Asperula, Arter af Mentha, Lysimachia, Stellaria o. a., er Udløbernes Rødder af større 

 Betydning og bliver derfor sædvanlig flere og kraftigere. Arier med blivende Prim- 

 rod har kortere Udløbere, og Birødderne har ringere Betydning; se f. Eks. Cam- 



') Se Warming 1877, Bot. T. 3. R„ 2: 80, Ora Reddernes Stillingsmaade; 1908: Fig. 19, Andromeda 

 polifolia, Fig. 29, Vacciniiim uliginosnm: Fig. 35, Vaccinium uxycuccus . Fig. 38 og 39, Pirola rotuiuiifolia. 



