59 353 



panula rotiindifolia. Vicia diimetorum og cassubica, Lathijriis pratensis. Lotus corni- 

 cidatas, vore Arter Hypericum, Galium verum o. a. Saadanne Arter er mest knj'ttet 

 til tør og fast Bund. 



6. Udløbernes biologiske Betydning. Forst og fremmest er det Ud- 

 løbernes Opgave at fremme Individets Vandring til nye Pladser, hvor der maaske 

 kan findes mere Næring end paa den forladte, og dernæst i det hele forøge Antallet 

 af Lysskud og derved Udsigten for Arten til stærkere Forplantningsevne og Sejr i 

 Kampen med konkurrerende Arter. Disse Opgaver deler de med andre Vandreskud. 

 Jo rigere deres Grendannelse er, og jo længere Grenene er, desto bedre vil disse Op- 

 gaver kunne loses. Arter med Jordudlobere er derfor ægte sociale Arter, som 

 ofte optræder pletvis eller over større Strækninger med store Mængder af Lysskud 

 {Urtica dioeca, Galium verum. Asperula, Stellaria nemorum og holostea, Ægopodium 

 podagraria, Mercurialis. Pliragmites, Tijplxa, Equisetum, Psamma arenaria o. s. v.). Her- 

 til bidrager det meget, naar flere Skudgenerationer kan opstaa i samme Vækstperiode, 

 og at f. Eks. Tillægsknopper udvikles {Honckenya, Lotus corniculatus o. a.). Det er 

 især Arter med Jordudløbere, der danner Samlag (Facies) i et Plantesamfund, en 

 Association. 



Der er gjort opmærksom paa, f. Eks. af Ida Keller'), at der er omvendt For- 

 hold mellem Frembringelsen af Fro og af Jordudlobere, hvad bl. a. Tagrøret bekræfter; 

 at denne dog undertiden frembringer spiredygtige Frø, viser min Undersøgelse 1884. 



Det synes, at der er flere selskabelige Urter i middelvarme Lande end i Tro- 

 perne, siger Wallace (1910; World of Life: 98), og dette stemmer med mine Erfaringer. 



lovrigt kan social Vækst fremkomme paa flere andre Maader, delsved Frø 

 (saasom hos Allium ursinum), dels ved Rodstokke og Rhizoder, dels endog ved 

 Rodskud. De sidste findes hos Livsformer af alle mulige Typer fra de højeste 

 Vedplanter ned til Urter af forskellige Typer (herom se f. Eks. Warming 1877 : 53 

 og 1884: 85, Gruppe 13, Rodvandrere). 



Udløbernes Retning i Jorden er selvfølgelig i Overensstemmelse med deres 

 biologiske Opgave, idet den er plagiotrop, d. e. de vokser under en vis Vinkel med 

 Tyngderetningen. Plagiotrop Vækst har mange andre Skudformer, nemlig dels andre 

 Jordstængler, dels Lysudløbere og Krybplanter. Fysiologien opfatter denne Voksemaade 

 af Jordudløberne som i det hele betinget af Reaktion overfor Tyngderetningen; som vel 

 de ældste Forsøg herover kan henvises til Elfving's med Heleocharis palustris, 

 Sparganium ramosum og Scirpns maritimus, der viste, at det er Tyngdekraften, der 

 faar Jordstænglerne til at antage vandret Stilling. Senere har andre, f. Eks. Goebel 

 og Stahl, vist, at ogsaa Lyset kan have væsentlig Indflydelse og ændre Retningen, 

 naar Jordstængler direkte bliver trufne. 



Hos Følfod har jeg dog truffet en Vækstretning af Udløberne, der hverken kan 

 være betinget af Lyset eller Tyngden, hvorom omstaaende Fig. 43 giver Oplysning. 

 I Fig. A ses saavel den ældre som to nye Jordudløbere løbe parallelt med den 

 stærkt skraanende Jordoverflade. Samme Vækstretning har tre unge Udløbere i 



») Proceedings Acad. Nat. Sc. Philadelphia 1897. 



47* 



