9 303 



De vegetative »Skud hos Planter med Jordudlobere, saa vel som hos andre, der 

 har plagiotropt voksende Jordstængler, bestaar i Reglen af to Afsnit: 1) det plagio- 

 tropt voksende Underjords-Gru nds ty kke og, idet dette før eller senere bøjer lodret 

 opad, et ortholropt Endestykke, der gaar over i et Lysskud, som hos de aller- 

 fleste er grønt, hos nogle Heterotrofer brunligt eller gulligt og ikke er grønfarvet af 

 Klorofyl. En afvigende Type er de foran omtalte Planter, der har plagiolrope Jord- 

 slængler, som umiddelbart bærer Løvblade. 



De sædvanlige Jordudlobere (og andre underjordiske Stængelformer) optræder 

 saaledes i Forbindelse med Lysskud af meget forskellig Bygning, hvorpaa der i det 

 følgende vil blive givet en Del Eksempler. Følgende Lysskud former er det 

 navnlig, der bliver Tale om. Jeg skelner mellem : 



L Arter med Langskud, d. e. Lysskud, der er forlængede og tynde og enten 

 orthotrope eller plagiotrope. Det er de orthotrope, der i det følgende bliver 

 Tale om. Formen af Langskuddene er iovrigt forskellig. De fleste er s t rakt- 

 le dde de og har store, flade Blade, der sidder op ad Aksen under i Reglen enklere 

 Stillingsforhold, i Overensstemmelse med, at Pladerne ikke let kan skygge over hver- 

 andre paa Grund af Leddenes Længde. Højdepunktet for Løvbladenes Udformning 

 ligger ikke ved Stængelgrunden, men op mod dens Midte. Andre og færre er kort- 

 leddede, og Bladene er da smaa eller smalle, sidder tæt paa Stængelen og oftest 

 opadrettede; deres Skud er ofte stedsegrønne. Hertil hører flere Typer efter Bladenes 

 Former (det lepidofylle Skud, det ericoïde, det pinoide, det lycopodioide Skud, men 

 ogsaa andre findes '). 



Langskud er karakteristiske for de sonuner-enaarige Arter og en Mængde fleraarige, 

 navnlig vel især Arter, der har deres Hjem udenfor de kolde og koldt tempererede 

 Lande; fremdeles hos de allerfleste Ve dpi an ter. At Aarsskuddene som Regel be- 

 gynder med nogle kortere Led og Lavblade eller ufuldkomne Løvblade, kan der ikke 

 tages Hensyn til. Heller ikke ved Grunden af de fra en Mellemstok udgaaende Skud 

 er der rosetstillede Løvblade. 



Som noget afvigende Type af Langskudsplanter maa Klatreplanterne 

 (Lianerne) opføres. Arter, der ikke ved Stænglernes egen Styrke kan holde sig 

 opret, men paa forskellig Vis maa søge Hjælp hos andre Planter eller andre Lege- 

 mer. Der gives næppe nogen Klatreplante, der til noget Tidspunkt af sit Liv har 

 kortleddede vegetative Stængler. 



2. Roset skud. En velkendt Skudform. Løvbladene er store og alle tæt 

 samlede ved Jordoverfladen paa en orthotrop, kortleddet Stænge] ; Orthostikernes Tal 

 bliver i Overensstemmelse hermed stort, saa at Bladene det mindst mulige skygger 

 over hverandre. I Mørke, f. Eks. ved Overdækning med Jord, etiolerer Rosetskuddet, 

 og Leddene strækkes, indtil Lyset er naaet. Hos Urterne er Bladrosetten oftest tæt 

 ved Jorden, hos mange Vedplanter eller Halvvedplanter hævet mere eller mindre 

 højt over denne. Der maa skelnes mellem Helrosetplanter og Halvrosetplanter. 



') Jfr. Warming, Lehrb. d. økolog. Pflanzengeographie, 3. Udg. (,1916): Kap. 22. 



D. K. D. Vldensk. Selsk. Skr.. naturvidensk. og nialhem. Afd., 8, Kække. II. 6. ■ ^^ 



