31 325 



1915') omtalt de underjordiske, ofte lange fingertykke Stængler, som bueformet bøjer 

 sig i Vejret op til Lyset; jeg har heller ikke her fundet typiske Lavbladudlobere, 

 men vel korte og blege Sideskud, og er mest tilbøjelig til at betragte Hovedmassen 

 af tykke Aksedele som Lysskud, der er bleven begravede af Mosset ved dettes Vækst. 

 C. A. M. Lindman har 1914 (se ogsaa Warming 1916: 6, 127) henført dem til sine 

 ..Geoxyler" eller ..Jordlignoser". Om Ledum hedder det (S. 274), at „större delen af 

 stamsystemet, som ;ir forvedadt og stark forgrenadt, är hypogeisk i den meningen, 

 att det år doldt i en jordman af idel Sphagnum". Paa lignende Maade, mere kort, 

 udtaler jeg mig 1884: 47, og Ganong angiver fra N. Am. det samme om Ledum 

 latifolium'-). 



Hos Vacciuium uliginosum finder man noget ganske lignende ; den har under 

 Jorden mere eller mindre vandrette og skraat liggende, tykke og brune Stængler, 

 der bueformet søger op efter. Lavbladsskud kan bryde frem af dem som ægte 

 Udløbere, men synes ikke egentlig at angive den normale Udvikling. Det 

 samme har jeg fundet og afbildet hos den arktiske Varietet: microphyllum (1912: 

 46, Fig. 29). 



Ifolge Dachnowski har Cassandra calyculata (Chamædaphne calyc, Lyonia calyc.) 

 „long underground stems from which aerial leafy branches rise at short intervals". 

 Jeg kender ikke disse. Men af ganske samme Livsform som Ledum og Vaccinium 

 uliginosum synes Salix repens L. at være. Jeg har nærmere omtalt den 1909, S. 133. 

 Ogsaa hos den kan næsten typiske Lavbladskud opstaa, naar den begraves, hvilket 

 vel næsten altid sker, hvor der er Sandflugt, og i ældre Klitter kan man finde tykke 

 mange Aar gamle Stammer i Jorden. Nærmere 1. c. med Billeder. Dens overjordiske 

 Stængler er jo, som dens Navn angiver, krybende, d. e. nedliggende og rodslaaende. 



Salix myrtilloides synes i meget at ligne den og de nævnte til Sphagneta og 

 Højmoser knyttede Arter. 



Væsentlig forskellige fra de nu sidst nævnte fire Arter, der paa en Maade kan 

 siges at have ,.uægte" Jordudlobere, er en Række Dværgbuske med ganske typiske 

 saadanne. Det er vel næppe tilfældigt, at det netop er Dværgbuske, endog meget 

 lave Arter, som Vaccinium vitis idæa, der har Udløbere, og at Lysskuddene hos de fleste 

 har en stærkt begrænset Livsvarighed. Jeg kender bedst til følgende fem — seks Arter. 



Vaccinium myrtilliis L. Sin selskabelige Vækst skylder den sine typiske 

 Jordudløbere, som er velbekendte; jeg har afbildet dem 1884, S. 76. (Se ogsaa 

 1916: 126). Den maa kaldes en ægte Busk, fordi den har ugrenede Aarsskud og 

 Knopskæl. 



Vaccinium vitis idæa L. Fig. 24. Jeg har afbildet dens Jordudløbere 1885: 194, 

 Fig. 14; se ogsaa 1912: 50, Fig. 32, og hosslaaende Fig. 24. 



') Dansk Plantevækst, 3 (.Skovene') i Bot. Tidsskr. (35; 25). 



'-) Han udtaler om de underjordiske Stængler, at de kan ,grow upwards continuously with the 

 growth of the moss; there seems to he no logical limit to their growth — and no cause for death — '. 

 Ora Ledum se ogsaa Svlvén : 133. 



