334 40 



og da de tillige grener sig stærkt, bliver Arten et besværligt Ugræs. Udløbernes 

 Rødder staar under Bladfæsterne og udgaar i alle Retninger; talrigst og kraftigst er 

 de ved de kortleddede Ombøjningssteder. Allerede i Marts Maaned kan Vinterknop- 

 perne begynde Lovspringet, hvortil deres Plads saa højt oppe i Jorden vel er 

 Aarsag. Om Aegopodium se ogsaa Sylvén: 137. 



Benila [Shun] anqustifolia (L.) Koch er en anden Umbellifer med Halvroset 

 og sædvanlige Jordudløbere af lignende Bygning som Aegopodiums. Saavel Grene 

 fra dem som fra de lodrette, korte og tykke Mellemstokke kan være stærkt 

 jordsøgende. Om deres Ejendommeligheder se mine Optegnelser Bot. Tidsskr. 1876, 

 9: 102 med Figurer. Mellemstokkene dør snart bort bagtil, saa at de der ender 

 „afbidt". 



Ogsaa blandt Monokotyledoner (Græsskudtyperne ses her foreløbig bort fra) 

 findes Arter, der maa kunne regnes til Halv-Rosetplanter med Jordudløbere, for saa vidt 

 som de orthotrope, vegetative Skud er lovbladbærende Kortskud, og Bladene ikke 

 har lukkede Skeder, omend de er oprette og omfattende. Her tænkes først og frem- 

 mest paa Typhaceæ. Jeg har 1897 i Vid. Meddel. (S. 172—76 med Fig. 4 og 5, 

 S. 182 med Fig. 8) omtalt og afbildet Dele af Tijpha angiistifolia og Sparganiiim 

 ramosiim; i alt væsentligt stemmer de indbyrdes og vore andre Arter med dem. De 

 os her interesserende Hovedtræk er følgende. 



Mellemstokken har korte Led, der bærer Lovblade i to Rækker og i alt Fald 

 hos Sparganiiim erectnm L. {ramosuni Huds.) kan blive knoldformet opsvulmede. Fra 

 denne kortleddede Stængeldel er det især, at Rødderne udgaar. Der er her to 

 Slags, dels de, som jeg har kaldt Vandrødder, som er svagere og kan gaa ud i alle 

 Retninger, dels andre, færre men tykkere og længere, som ikke hører til Vandrods- 

 typen, og hvis Hovedopgave antagelig maa være den at fastgøre Planten til Bunden; de 

 gaar kun nedad. Fra Mellemstokken er det især, at Udløberne udgaar; de er lang- 

 leddede, kan blive 0,8 — 1 m lange, i alt Fald hos Typha, og ender meget spidst med 

 stærkt sammensluttede Lavblade. De kan straks grene sig, løber vel ofte vandret, 

 men vokser ogsaa ofte mere eller mindre skraat nedad i Mudderbunden. (Herom 

 ogsaa Raunkiær DBN S. 260 og Fig.). Flere Skudgenerationer af Udløbere kan ud- 

 vikles i samme Sommer. 



Jeg har fulgt Spiringen og Kimplantens Udvikling hos Typha ungiistifolia L. 

 1. c. (S. 174, Fig. A, D, E); den første Udløber fra Mellemstokken søgte skraat nedad og 

 blev jævnt tykkere nær Spidsen, navnlig paa den opadvoksende Skuddel, hvormed 

 den første tykkere Mellemstok anlagdes. En Kimplanie naaede 2. Aars Juli Maaned 

 omtr. 1 m Højde med sine Blade. 



Jfr. fremdeles Brundin: 59. 



