Sammenfattende Tilbageblik. 



1. Jordudløbere i den Forstand, som angaves S. 298, forekommer knyttede til 

 de forskelligste Lysskud (Langskud, Klatreskud, Roset- og Halvrosetskud, Græstypen 

 og Dværgbuske samt enkelte mellemstore Buske og Højbuske, men synes at mangle 

 hos Træer og de fleste andre Vedplanter). Talrigst i vor Flora er Langstauderne, 

 dernæst Halvrosetplanterne, Helroset- og Klatreplanter. De andre er færre, saavel 

 som Udløbere med Ammeorganer. 



2. Jordudloberne afviger ligesom andre Jordstængler i ydre og indre Bygning 

 fra Lysskud, er trinde, selv om Lysskuddene af samme Art er f. Eks. kantede ; Lav- 

 bladdannelsen betinges af Lysforholdene (Goebel o. a.). 



Her kan lienvises til Costantin (1883, Ann. d. se. nat. Sér. VI, 16): Rothert; Fr. Haupt, Bot. 

 Cbl. 1885: 234. Ortmann (1886: 24— 32). Goebel. 



Disse Afvigelser maa naturligvis sættes i Forbindelse med, at de vokser under 

 og derfor maa være tilpassede til helt andre Kaar end Lysskuddene (Forskel i Lys, 

 Varme, Fugtighed, Fordampning, mekanisk Paavirkning m. m.). 



3. Hvad Længden i det hele og Leddenes Længde angaar, er den tydelig 

 afhængig af Jordbundens Beskaffenhed. To Faktorer har her Betydning: Jordens 

 Løshed (Jorddelenes Forskydelighed) og Jordens Fugtighed. De længste og mest strakt- 

 leddede findes i løs og blød Sandbund (Klitter, Sandstrand), Skovmuld, Ager- og Have- 

 jord samt Dynd. Dette fremgaar ved Sammenligning af hidivider indenfor samme Art 

 eller af Arter indenfor samme Slægt (f Eks. Arterne af Lotus, Poa, Achillea, Epilobiiim, 

 Carex) eller af Slægter i samme Familie (f. Eks. Asperula og Galium). 



Dette gælder forøvrigt ogsaa for de andre vandret voksende Jordstængler. 



Her kan eksempelvis ogsaa henvises til Sydamerikas Savanner (Warming, 

 Lindman); Tueformer og „Xylopodier" er her almindelige, Underjords-Vandrestængler 

 meget sjældne. Jeg maa antage, at det især er Jordens rent mekaniske Modstands- 

 kraft mod Stænglernes Fremtrængen — det stive Ler — der sælter en Hindring ')■ 



4. Stængelspidsen (Endeknoppen) har foruden den sædvanlige Opgave, at 

 beskytte de unge Blade og Stængeldele mod Fordampning, en anden, uvant Opgave, 

 nemlig at værne mod mekanisk Tryk og bane Vej gennem Jorden. Jordbundens 

 Natur maa ogsaa her spille en vis Rolle; ogsaa Løvlaget paa Skovbunden har 



') Se ogsaa Hj. Nilsson, 1885, Dikotyla Jordstammer: 104, og P. E. Müller 1894: 123. 



