57 361 



Betydning, det er desto vanskeligere at gennembryde, jo vanskeligere Bladene raadner. 

 Det samme gælder ogsaa for de lodret op til Lyset voksende Skud ved Løvsprings- 

 tid, altsaa alle „diagæiske" Skud '). 



Hvad Jordudloberne og andre Vandreskud angaar, er Ortmanx vel den første, 

 der har omtalt Stængelspidsens Tilpassethed (1886), senere Massart (1908). Se ogsaa 

 Figur 120 i Wakming : Alm. Botanik 3. Udg. (1891). Akeschoug's Undersøgelser af 

 Geofyternes forskellige Maader at gennembryde Jorden paa gælder de lodret opad 

 voksende Skud. I det foregaaende findes følgende tre forskellige Bygningsforhold 

 omtalte og afbildede: 



a. Bladene to eller tiere i Krans; Stængelenden ret. Bladene i en Krans 

 slutter sig sammen, ofte blot med Kant mod Kant, og lægger sig hen over de yngre 

 {Circcva Fig. 6; Liisiiuachia Fig. 5; Caryophyllaceer Fig. 10, 11, 13, 14, 15; Labialer 

 Fig. 9, 33; Hypeiicnm Fig. 16). Det samme findes hos Apocynaceer, Asclepiadaceer, 

 Sambiiciis elmlns o. fl. 



/). Spredte Blade; lægger sig i Regelen over hverandre, undertiden er de 

 næsten hætteformede (P/(//.sr///.s- Fig. 3; Papilionacea' Fig. 18; Vacciuiaceœ Fig. 24; 

 Oxalis stricla Fig. 35; Campanula rapuncaloides o. a. 



Særlig effektiv synes denne Dækning at blive, naar Bladene har store Aksel- 

 blade eller skedeformet Bladfod, f Eks. hos Ranunculus lingua, Umbelliferœ, Polijgonacea', 

 Papilionacea' (Figurer hos Wakminc. 1897: Fig. 9, 27, 29) og navnlig Arter af Græs- 

 typen; de lange Skeder er her rullet sammen og kræmnierhusformet sat over hver- 

 andre paa Stængelspidsen, og Endeknopperne kan hos visse Græsser blive ligefrem 

 stikkende (Fig. 30, 31 og f. Eks. hos Deschanipsia (Aira) fte.vuosa, Cijnodon dachjlon, 

 Phragmites o. a. ; Waiuminc. 1897 b, Hg. 9). Ogsaa hos andre Enkimbladede findes 

 dette (f. Eks. Maranta Fig. 38 og mange andre), Tijpha (Warming 1897 a, Fig. 4, 5), 

 Scirpus lacaster (ib. Fig. 6), Sparganium (ib. Fig. 8). 



Her kan mindes om et parallelt Tilfælde : visse geokarpe Planter har en lignende, 

 skarp Spids, der letter dem at trænge ned i Jorden, og tillige har de ligeledes en 

 kort og nær Spidsen liggende Vækstzone (se Théine, 1916, i Beiträge z. Biologie d. 

 Pflanzen, 13). 



c. Den interessanteste Tilpassethed er den krogformede Bøjning af 

 Stængelenden, hvormed den ligesom albuer sig frem og først retter sig ud, naar den 

 er naaet op til Lyset (Fig. 17, 21 o.a.). Knoppens øvrige Blade kan her ligge ret lost, fordi 

 Spidserne er .vendt bagud, medens ældre Stængeldele baner Vejen. Herved er det 

 særlig interessant, at Stængelen oftest pludselig bliver meget tyndere, lige før Krum- 

 ningen begynder; dette viser, at det ikke er en rent mekanisk Krumning af Stæn- 

 gelenden, der er foregaaet, men en selvstændig organisk Forandring i Stængelen. 

 Det synes ikke at være ret mange Planter, hos hvilke denne Stængelkrumning fore- 

 kommer. Hos samme Individ kan der findes rette og krogbøjede Stængler (se Aspe- 

 rula Fig. 1; Papilionacea' Fig. 21 ; Mercnrialis Fig. 19; Convolvnlaceæ S. 323, Fig. 22, 



M M. Vahl 1911. 



U. K. I). VidciisU. Selsk. Ski-., naturvltlensk. os inathem. Al'cl . 8. Kække, H. 6. i^ 



