31 393 



for hvilken man ikke havde noget egentligt Bevis. Man antog, at paagældende 

 Plantestotîer indeholdt Cellulose i en saadan Form, at den mer eller mindre fuld- 

 komment lod sig rense ved de benyttede Opløsningsmidler for „Urenhederne" '). 

 Men hvad enten man anvendte Henneberg's Metode (Weende-Metoden), hvor man 

 benytter skiftevis Kogning med Svovlsyre og Kaliopløsning, eller G. Lange's Metode 

 ved Kogning eller Smeltning med højst koncentreret Kaliopløsning, eller Schultze's 

 Metode med Behandling med Vand, Vinaand, Æ(er, Salpetersyre, Kaliumklorat 

 o. s. V., faar man et Produkt af et meget uanseligt oftest meget brunfarvet Ud- 

 seende — maaske lidt bedre ved Schultze's Melode end ved de andre Fremgangs- 

 maader — men i hvert Fald langt fra den Hvidhed, som man i alle Fald ved er 

 ejendommelig for den noget hypotetiske Cellulose, som man har søgt at frem- 

 stille af de paagældende Plantedele. De almindelige agrikulturkemiske Fremgangs- 

 maader forer altsaa ikke til Maalet: Bestemmelse af Cellulose, da det, man faar 

 fremstillet, øjensynligl ikke er ren Cellulose, og det næppe lader sig afgøre eller i 

 hvert Fald ikke er afgjort i hvilket Forhold Produktet staar til Cellulose. 

 C. G. Schwalbe omtaler dette Sporgsmaal paa følgende Maade^): „Üeber die 

 Chemie der Zusammengesetzen Cellulosen der Gräser ist noch wenig bekannt, so 

 gewaltig auch das Tatsachenmaterial ist, welches von Agrikulturchemikern über 

 diese landwirtschaftlich so wichtige Familie von Gewächsen zusammengetragen 

 worden ist. Schon seit vielen Jahrzehnten verden Heu und Stroharten auf ihren 

 Gehalt an Rohfaser, an Fett, an stickstoffhaltigen und stickstofffreien Extraktivstoffen 

 hin untersucht. Viel weiter ist man aber in Erkenntnis der genannten Stoffe noch 

 nicht vorgeschritten, auch bleibt es unentschieden, ob man sich diese verschieden- 

 artigen Substanzen als Gemenge, als Adsorptionsverbindung oder als chemische 

 Verbindung zu denken hat". 



V. Storch udtalte sig i 1905 efter en lang Række Forsøg paa agrikulturkemi- 

 ske Cellulosebestemmelser væsentlig paa samme Maade-'): „Det vil af det foregaa- 

 ende være tremgaaet, at man ved den kemiske Analyse af Foderstoffer har stødt 

 paa saare store Vanskeligheder ved at finde det virkelige Indhold af Æggehvide- 

 stoffer, samt at disse Vanskeligheder endnu kun til dels kan siges at være over- 

 vundne. Vi skal nu søge at vise, at Bestemmelsen af en anden af Foderstoffernes 

 og for deres Vurdering vigtig Bestanddel, nemlig Cellestoffet, frembyder endnu 

 større Vanskeligheder ja endog saa store, at det maa erkendes, at der for 

 nærværende Tid ikke gives nogen Metode, ved hvilken Foderstoffer- 

 nes Indhold af rent Cellestof kan bestemmes selv blot tilnærmelses- 



') Metoderne til Bestemmelse af Cellulose findes udførligt beskrevne i Forsagslaboratoriets 58de 

 Beretning, i de for nævnte Hovedværker af Cross & Bevan og C. G. Schwalbe, i de almindelige Haand- 

 bøger i agrikulturkeniisk Analyse m. fl. Std. Som en særlig klar og omliyggelig gennemarbejdet og 

 tillige let tilgængelig Fremstilling, der ganske vist tager noget mere Sigte paa Teknikens end paa Agri- 

 kulturkemiens Krav, kan fremhæves Max Renker : „Über Bestimmungsmethoden der Cellulose" 2te Aufl. 

 Berlin 1910. 



'-) Anførte Haandbog: „Die Chemie der Cellulose'. S. 385 o. flg. 



") Anførte öSde Beretning fra Forsøgslaboratoriet S. 79. Fremhævelsen foretaget af K. R. 



