412 50 



I Overensstemmelse hermed viste Pektocellulose følgende Forhold: 0,7647 grm 

 Pektocelliilose (beregnet askefri) af Hundegræs Halm rystes i 2 Timer i Ryste- 

 maskine med 200 cm' kone. Kobberilteammoniak, filtreres gennem Asbest i 

 Goochdigel og udvaskes med Ammoniak og kogende Vand. Der tilbagebliver efter 

 Tørring 0,03i8 grm uopløst = 4,i(i "m af Pektocellulose. Opløsningen gøres svagt 

 sur med fortyndet Svovlsyre og udskiller et hvidt, fnugget amorft Bundfald, der 

 filtreres fra paa et vejet Filter, udvaskes med Vand, Vinaand, Æter, suges tørt og 

 tørres ved 100°. Det danner nu amorfe hornagtige Klumper, som beskrevet 

 af BuNCKE & WoLFFENSTEiN. Vægten udgjorde 0,62(',0 grm med kun 0,0004 grm 

 Aske (Kiselsyre). Den askefri Lakton er altsaa 0,0250 grm = 81,8 "/o af den anvendte 

 Pektocellulose. 



Ved Tilberedning af Schweizer's Reagens har Max Renker angivet en meget 

 praktisk Metode'), som bestaar i at fordele Kobberdrejespaaner i to større Pulver- 

 glas med indsleben Prop og overhælde Kobberet i det ene Glas med højst koncen- 

 treret Ammoniakvand. Ved at hælde Opløsningen skiftevis fra det ene Glas til det 

 andet, kan man, medens der ved Luftens Indvirkning foregaar en kraftig Iltning af 

 Kobberet i det tømte Glas, i Løbet af nogle Timer tilberede en meget stærk Op- 

 løsning af Kobberilteammoniak, der kun behøver at filtreres gennem Asbest eller 

 Glasuld for at være færdig til Brug. Herved undgaar man næsten helt det Tab af 

 Ammoniak, som i betydelig Grad finder Sted ved den af Cross & Bevan anbefalede 

 af C. R. A. Wright benyttede Metode, som bestaar i at suge Luft gennem Ammoniak- 

 vand, der dækker Ruller af tynde Kobberblade. 2) løvrigt beror hverken Renker's 

 eller V^right's „Metoder" paa noget nyt af dem iagttaget Forhold. Allerede Péligot 

 anbefalede 1858 at fremstille Kobberilteammoniak ved at ryste Kobber med Am- 

 moniakvand og Luft.") At Kobber angribes af Ammoniak, har iøvrigt været kendt 

 fra ældgammel Tid. Det vil ogsaa her være Stedet at gøre opmæsksom paa en 

 anden kuriøs, men temmelig udbredt Fejltagelse. Flere Steder i den nyere Cellulose- 

 litteratur ser man anført som originale Iagttagelser af paagældende Forskere det 

 ret interessante Forhold, at Kobberilteammoniak, der indeholder Cellulose i 

 Opløsning, ved at henstaa i Luften kommer til at indeholde Nitrit. Dette blev 

 ganske bekræftet ved Forf.'s Undersøgelser. En filtreret Opløsning af Cellulose i 

 Kobberilteammoniak, der havde henstaaet 4 Døgn i el Bægerglas dækket med en 

 Glasplade, gav ved at blive gjort svagt sur med Svovlsyre en meget stærk Udvikling 

 af „røde Dampe" af Kvælstofoverilte. Adskillige Steder ser man anført, at denne 

 Nitrildannelse skyldes Cellulosens Tilstedeværelse i Opløsningen, hvad der jo ogsaa 

 for saa vidt maa siges at være en nærliggende Slutning. Cross & Bevan anfører 

 saaledes, at Prudhomme') i 1891 er den første, der har gjort denne Iagttagelse, og 



') Max Renkeb: anf. Std. S. 23. 



2) Cross & Bevan: anf. Std. S. 10. 



3) Péligot: Compt. rendu. 47 1858, S. 344. 



') Prudhomme: „.Journal of the society of dyers and colourists". 1891 S 148. Anfoit efter Cross 

 & Bevan S. 11. 



