122 



Kreds. Farven paa Ryggen er mørk, fra sortblaa, staal- 

 blaa til olivengrøn, medens Siderne er noget lysere, ofte 

 med Bronceglans; der er en skarp Græn- 

 se mod den sølvhvide, jævnlig graaprik- 

 kede Bug; bag Næseboret er der i Reg- 

 len en graahvid Plet (over Pandeøjet). 



Denne Art har to hos os velad- 

 skilte Former, som andet Steds er for- 

 bundne med Overgange. 





Pig. 64. Munden j Flodnegenøjn (Petromvzon 

 af en Flodnegen- „, •',-,• c *- • \ -r ^ 

 øjn i udspilet Til- fluviatilis formå typica). Tand- 

 stand, set neden- spidserne er forholdsvis kraftige (Fig. 

 fra. (Efter Zoolo- 54). Rygfinnerne er adskilt med et tyde- 

 gia danica). ,. ^ .. ,, ,r-- r-r^\ t^ 

 ^ ligt Mellemrum (Fig. 66). Kønstappen 



er hos begge Køn kort, omend lidt større hos Hannen. 

 Bliver som Regel over 25 Centimeter lang; fingertyk. 



2. Bæknegenøjn (Petromyzon fluviatilis for- 

 må pi anéri Bloch). Tandspidserne er forholds- ,„.^. 

 vis stumpe (Fig. 65). Rygfinnerne støder mer 

 eller mindre sammen (Fig. 67). Kønstappen hos 

 Hannen (stundom ogsaa hos Hunnen) lang, men 

 tynd. Bliver som Regel ikke 25 Centimeter 

 lang; blyantstyk. ^. 



Flodnegenøjnen skal kunne blive omtrent 

 en halv Meter (c. 47 cm) lang, men tre — fire Fig. 65. 

 Decimeter er den almindelige Længde; dog er Munden af 

 det kun Hunnerne, der bliver saa store, Han- en Bækne- 

 nerne naar næppe over tre Decimeters Længde, genøjn i 

 De Stammer, der søger ud i større Søer i Stedet udspilet 

 for i Havet, opnaar ikke en saadan Størrelse; Tilstand, 

 i Mjøsen er de største Negenøjn 23 cm. Og set neden- 

 de Dværgstammer, der overhovedet ikke søger fra. (Efter 

 bort fra Vandløbene (Bæknegenøjn), bliver endda Zoologia 

 langtfra saa store, saa at Længden hos dem danica). 

 oftest kun er ti — tyve Centimeter, ja udvoksne 

 Bæknegenøjn med en Længde af kun 7,.") cm kan træffes 

 (Norge). Tykkelsen af Flodnegenøjn er omtrent som af en 

 Tommelfinger, af Bæknegenøjn som af en Blyant. 



Udbredelsesomraadet omfatter Mellemeuropa og Syd- 

 europa (hvor Arten dog er mindre hyppig og mangler i 



