125 



foran. Æggene er omtrent en Millimeter i Tværmaal, gul- 

 hvide med et vandklart Slimlag, der formodentlig klæber dem 

 fast til Bunden. Deres Antal er hos store Flodnegenøjn 

 c. 40.000, hos Bæknegenøjn nogle faa Tusinde. Alle Æg- 

 gene udvikles samtidig og gydes i Løbet af en Legeperiode 

 i flere tæt paa hinanden følgende Omgange. Efter Legen 

 dør Negenøjnene hurtig, og i Nærheden af Legepladserne 



<r-^-^- 



Fig. 68. „Høraal"; c. 13 cm. (Efter Zoologia danica). 



Pig. 69. 



ligger de skyllet sammen i dybere Huller dels døde, dels 

 døende. Dog formodes det, at Negenøjn fra Mjøsen kan 

 yngle flere Gange, ligesom det hævdes, at en og anden 

 Bæknegenøjn kan træffes i Elvene ved Kristiania hele 

 Sommeren igennem, saa at mulig et Faatal overlever For- 

 plantningen. Hos os er voksne Bæknegenøjn taget i Ørum 

 Aa ved Hornsyld saavel d. 29. April 1911 som d. 25. Ok- 

 tober samme Aar. Baade Legen og Afkommet 

 skal i øvrigt være meget afhængig af Vejr- 

 liget, og er dette uheldigt, dør Yngelen i Mas- 

 sevis. Klækningen varer efter nogle 6—7 Dage, 

 efter andre omtrent tre Uger; Larven kommer 

 altsaa frem om Foraaret eller i Forsommeren. 

 Den er ved Klækningen fire Millimeter lang, 

 har ingen Blommesæk, men en meget tyk 

 Bagkrop. Saasnart den kan røre sig tilstræk- 

 keligt, graver den sig ned i Bunden; her lever Munden af 

 den i Dynd, lerblandet Sand eller endog i Blaa- en „Høraal" 

 ler eller blandt nedfaldne og forraadnende set'nedenfra, 

 Blade ved Bredden og roder her trægt efter halvanden ' 

 Smaadyr og allehaande organiske Rester, som Gang for- 

 den sier fra Bundmaterialet ved Hjælp af Mun- størret. (Ef- 

 dens fimrehaarsklædte Fryndser; den er orme- ter Zoolo- 

 agtig, blind, uden Sugemund, men med en vel- gja danica). 

 udviklet Læbe, uden Tænder, med Gællespal- 

 terne forbundne med en Længdefure; selv dens Aandedræt 

 er anderledes end de voksnes, idet Larven (som andre Fisk) 

 lader Vandet gaa ind gennem Munden og ud gennem Gæl- 

 lespalterne. Farven er snavsetgul, ofte med en mørkebrun 

 Længdestribe langs hver Side af Ryggen begyndende paa 

 Overlæben, grøngul, blaagrøn eller hos de ældre graa- 

 brun, nedentil lysere; der er ikke Spor af Sølvglans. Som 

 en Orm roder Larven i Bunden af Vandløbene, men 

 den kan ogsaa træffes i Søer, saaledes i Vetterns Bund- 

 dynd paa over 35 Meters Dybde. Den har faaet Navnet 



