127 



paa mindre Fisk, særlig Smaasild; er den ringformede 

 Læbefold først presset mod Byttets Krop og Skivens Smaa- 

 tænder fæstede i Huden, kan Negenøjnen med de store 

 Tænder paa Mundskive og Tunge høvle Kødet af Offeret, 

 medens dette fører Snylteren med sig rundt. Efter Opstig- 

 ningen i Vandløbene æder Flodnegenøjnen næppe mere. 

 Negenøjnene svømmer rigtig godt, idet de bugter sig 

 som Aal; naar de ikke svømmer, suger de sig fast. Aande- 

 drættet hindres ikke herved, da Aandedrætsvandet ikke 

 kommer ind gennem Munden, men strømmer skiftevis ind 

 og ud gennem Gællespalterne, idet Partiet omkring Gæl- 

 lerne afvekslende udvides og trækkes sammen, medens 

 Gællespalterne aabnes og lukkes; indtil to Hundrede Gange 

 i Minuttet sker disse Bevægelser, naar Aandedrættet er 

 livligst. Negenøjnene er meget sejglivede, kan holde sig 

 i Live flere Dage over Vand og er en udmærket Agn, der 

 har været brugt meget til Torske- og Pigvarfiskeriet i 

 Vesterhavet af engelske og hollandske Fiskere. Hos os 

 har Negenøjnen ingen Betydning; Bæknegenøjnene, som 

 er de almindeligste, er for smaa, og Flodnegenøjnene, som 

 vistnok kun i de vestjydske Aaløb stiger op i nævneværdig 

 Mængde, udnyttes ikke; ved Møborg (Damhus Aa ved Nis- 

 sumfjord) skal de tidligere være bleven brugt til Svineføde. 

 Men andet Steds er Flodnegenøjnene meget vel anskrevne 

 og der drives betydeligt Fiskeri efter dem under Efteraars- 

 opgangen med Tejner og Kuber af Brædder og Vidjer i 

 det nordlige Sverige (særlig i Dalelven ved Elfkarleby) og 

 i de nordtyske Floder; i Thames skal Fangsten ogsaa 

 være betydelig. Fangsten er bedst i mørke Nætter, da 

 Negenøjnen ligesom Aalen saa er rørigst. Negenøjnen 

 bliver røget, men fortrinsvis marineret og regnes for en 

 Lækkerbidsken; men letfordøjelig er den næppe. Det er 

 kun i den kolde Aarstid, at den er god; om Sommeren 

 er den mager og tør. Dens Anvendelse er ældgammel. 

 Henrik Harpestreng omtaler den (eller Havnegenøjnen) i 

 sin Lægebog fra Valdemarernes Tid under Navnet „næg- 

 hær øghen", og det er vel rimeligt, at dette besynderlige 

 Navn, som i Nutiden genfindes i store Dele af Nord- og 

 Mellemeuropa, netop skylder sin Udbredelse den Omstæn- 

 dighed, at Fisken i Aarhundreder har været en ikke uvig- 

 tig Handelsartikkel, Tider som hos os længst er forbi. 

 Rimeligt er det i øvrigt, at Negenøjnene tidligere var 

 almindeligere hos os; synderlig store Opstemninger sti- 

 ger de næppe over, og de bliver saaledes rimeligvis luk- 

 ket ude fra betydelige Dele af deres oprindelige Opvækst- 

 omraade; og uden Tvivl ødelægges der megen Yngel 

 dels ved Vandforureninger, dels ved Vandløbenes Op- 



