97 



Ringe, der omgiver Pletter, som er mørkere end den almin- 

 delige Bundfarve; Bugsiden er graahvid; ofte er, særlig 

 hos Hannen, mer eller mindre af Finnekanterne hvidt; 

 Mund- og Gællehule er sorte ligesom Bughinden. Han- 

 nerne udmærker sig foruden ved Parringsredskaberne, der 

 naar langt udover Bugfinnerne, tillige ved forholdsvis slan- 

 kere Form, bredere Brystfinner og kortere og stumpere 

 Bugfinner. 



Ringhajen bliver seks— otte, højst henimod ni Deci- 

 meter lang. Hunnen bliver størst. Den er almindelig i 

 Middelhavet, ved Portugals Kyst og forskellige Steder ved 

 Norges Kyst, og den er taget fra Madeira til Tromsø. Den 

 holder til paa to— fem Hundrede Meters Dybde og kom- 

 mer kun undtagelsesvis ind paa et halvt Hundrede Meters 

 Dybde. Det er derfor kun sjældent, at den fanges hos 

 os; i Christiania Fjord er den sparsom, og ved Bohuslån 

 er den taget fire Gange; men den kan dog træffes baade 

 i Kattegat og Øresund, fra hvilke fire Fangster er kendt 

 (Kummelbanken ved Læsø, 75 m, (^, 62 cm, d. 3. Septem- 

 ber 1874 og 56 m, ?, 68,5 cm, d. 24. Juli 1875; ved Anholt 

 omkring Midten af December 1902; Nordkanten af Hveen, 

 i Marts 1847). Ringhajen er en Bundfisk; den lever af 

 Krebsdyr (som Påndalus boreålis) og Fisk. Den lægger 

 Æg, to ad Gangen, Vinter og Foraar muligvis Aaret rundt. 

 Æggene er omgivet af en Kapsel, der har korte Flige i 

 de to Hjørner, medens den anden Ende af Kapslen er 

 afrundet og har en Indskæring i Midten; Kapslerne er 

 mørkt kastaniebrune, glinsende og er omtrent 60 Milli- 

 meter lange og 20 Millimeter brede. Ringhajen, i hvert 

 Fald Hunnen, synes først at blive avledygtig, naar den 

 har naaet omtrent syv Decimeters Længde. Den fanges 

 ved Norge hyppig paa Langliner sat efter anden Fisk, og 

 den torvføres der. 



2. Rødhajslægten (Scyllium Cuvier), 

 Næseborene nærmer sig bagtil Munden eller 

 støder endog til Overlæbens Forkant. Tænderne 

 er smaa; i Reglen har de en Midtertak og een 

 eller to Sidetakker; de sidder i flere Rækker. Gat- 

 finnen begynder længere fremme end anden Ryg- 

 finne. Halefinnens Overkant bærer ingen tydelige 

 Savtænder. 



c. V. Otterstrøm : Fisk III. 7 



