36 



Mellemtiden har opholdt sig, er ikke helt klart. Udenfor den 

 Tid, hvor Størene nærmer sig Flodmundingerne, fanges de 

 mest lejlighedsvis i Snurrevaad, stundom endog paa Torske- 

 eller Kullerkroge, men heraf kan man intet slutte, om 

 Størene ikke tillige gaar ned paa dybere Vand end et 

 halvt Hundrede Meter. Var Støren udelukkende en Kyst- 

 fisk, vilde dens Forekomst paa begge Sider af Atlanter- 

 havet og ved Island (her rigtignok kun een eller to Gange) 

 være vanskeligere at forstaa. Støren kan sikkert opnaa en 

 høj Alder; dens Slægtning Husen skal kunne blive 200 — 

 300 Aar, og af nogle af Frederik den Store i 1780 i den 

 pommerske Gorland Sø udsatte Eksemplarer af en Størart 

 fandtes nogle endnu i 1866. 



Støren søger sin Føde ved og i Bunden. Den tager 

 Orme, Krebsdyr, Bløddyr, Insekter, forraadnende Dele, og 

 af og til kan den fange en Fisk (mest Tobiser, der jo 

 skjuler sig i Bunden). Støren er en mærkelig, dum Fisk, 

 der ved Fangsten oftest lader sig tage op af Vandet uden 

 at røre paa sig, men som til andre Tider kan være helt 

 vild og splitte Fangstredskaberne med et Slag af sin stærke 

 Hale. Hertil svarer dens Opførsel i Akvarier godt; man 

 ser den her glide stille hen over Bunden, skydende Mund- 

 røret ud og ind; men pludselig — som vaagnede den op 

 af døsig Søvnighed - jager den med Pilens Fart gennem 

 Vandet. Sejglivet er den, saa at den kan taale at ligge 

 over et Døgn oven Vande paa et køligt Sted, og Fiskerne 

 bruger ofte at binde den til Baaden med et Reb gennem 

 Mund og Gællespalte og et andet om Halen for ved Hjem- 

 komsten at tøjre den til en Pæl eller et Anker. At dette 

 stundom gaar galt, er ikke saa sært; i August 1885 fan- 

 gedes i Randers Fjord en c. 32 kg vægtig Stør, som havde 

 et Stykke Reb om Halen! Hos os har der aldrig været 

 drevet Fiskeri efter Stør, og det kan vel være tvivlsomt, 

 om det nogensinde havde kunnet lønne sig. Men nær 

 vort Land drives de gamle Størfiskerier ved Elbens Mun- 

 ding (Ejder, Elben, Weser, Ems) og ved Østpreussens Kyst 

 (Danzigbugten, Oder, Weichsel, Memel) og i det sidste 

 (nemlig i Drivgarnsfiskeriet udfor Oder) har bornholmske 

 Fiskere ogsaa taget Del. Ved disse Fiskerier har man dels 

 taget Støren i Flodernes nederste Løb, dels i Havet uden- 

 for. Hertil har man brugt stormaskede Net, i hvilke der 

 tillige fangedes Laks, Sæler og Marsvin. I de senere Aar 

 er man imidlertid begyndt at fange Støren endnu længere 

 til Havs fra Fiskedampere, og dette synes at have givet 

 Størbestanden Dødsstødet. I 1873 (et godt Støraar) fange- 

 des i Elben og Storfloden i alt 2.174 Stør, hvoraf forholdsvis 

 mange Hunner, i Ejderen toges samme Aar 514 Stkr. I 

 1883 var det atter et godt Støraar; i een Nat fik en Elb- 



