31 



1. Størslægten (Åcipénser Artedi). 



Snuden er tyk, ikke spadelignende ej heller flad- 

 trykt. Et lille Sprøjtehul findes paa hver Side af 

 Hovedet omtrent midt mellem Øjnenes bageste 

 Rand og Gællelaagets bageste Rand. Gællelaagets 

 Gællebladsrække er veludviklet. Gællelaaget dæk- 

 ker kun ufuldstændigt over Gællerne. Ryg- og 

 Gatfinnen er fæstet temmelig langt tilbage. Hale- 

 finnens øvre Flig løber ikke ud i en traadlignende 

 Forlængelse. Finnestraalerne er ru og takkede paa 

 Siderne. Skjoldrækkerne løber ikke sammen paa 

 Halen til en fuldstændig Panserklædning. Mellem 

 Skjoldrækkerne er Huden fuld af mindre Bendan- 

 nelser. 



Størslægtens Arter er underkastet store Forandringer 

 i det Ydre, og der har derfor hersket stor Forvirring med 

 Hensyn til deres Begrænsning. Ikke blot forandres Ud- 

 seendet med Alderen, men ogsaa hyppig efter det Vand- 

 omraade. Fisken lever i. Saaledes forandrede Sterletter, 

 der gennem Kanaler trængte fra Volga ind i Dvina og 

 formerede sig her, deres Ydre en Del fra det oprindelige. 

 Man regner nu, at der er en Snes Arter, hvoraf syv — otte 

 europæiske; de fleste af disse lever i Rusland og Donau- 

 landene. I vore Farvande forekommer kun een Art, men 

 det kan fortjene at nævnes, at Frederik I forsøgte at indføre 

 endnu en, nemlig Sterletten, som han udsatte i Edsvik i 

 Stockholms Skærgaard ved Ulriksdal; atter omkring Aar 

 1730 forsøgtes Udsætning af Sterlet i Sverige, men lige- 

 ledes uden Held. Ikke usandsynligt er det dog, at Stør- 

 arterne kan faa Betydning til Udsætning, naar man først 

 har lært deres Levevis og særlig deres Yngleforhold nøjere 

 at kende. 



Blandt Størene bliver nogle meget store; der opgives 

 saaledes over 8,8 m, hvilket Maal rimeligvis er af en Huse 



