118 



ogsaa kunne suge sig fast paa levende Fisk og æde deres Kød. 

 De kaldes oftest Negenøjn, hvilket Navn allerede findes i 

 Henrik Harpestrengs Kogebog fra det trettende Aarhun- 

 drede (næghær øghen*); antagelig har man regnet saavel 

 Gælleaabningerne som det uparrede Næsebor for Øjne og 

 saaledes set ni Øjne, naar man saa Fisken fra Siden. Lam- 

 pretterne har hjemme i de tempererede Egne af begge 

 Halvkugler. Der kendes en Snes Arter, som henføres til 

 fire— seks Slægter; kun een af disse har Arter i Europa. 



1. Negenøjnslægten (Petromyzon Artedi). 



Nærmest Mundaabningen oventil sidder en Tand- 

 skive (Maxillartand), der har to Spidser eller Knu- 

 der, som kan sidde nær hinanden eller med et Mel- 

 lemrum (Fig. 64). Tungen bærer fortil en tværstillet 

 Tandskive (Lingualtand) med flere Spidser, af hvilke 

 den midterste er størst. Under Mundaabningen fin- 

 des en tværstillet, bøjet Tandskive (Mandibulartand) 

 med flere (oftest syv — ni) Spidser eller Knuder. 

 De voksne har to Rygfinner, af hvilke den bageste 

 staar i Forbindelse med Halefinnen. Gatfinne mang- 

 ler eller er blot antydet ved en Hudkøl bag Gattet. 



Ni Arter kendes fra Europa og Nordamerika, og deraf 

 træffes to hos os. 



Oversigt over Arterne. 



De to Tænder paa Fortandskiven sidder tæt op 



ad hinanden (Fig. 62) 



1. Hav negenøjn (P. marin us). 

 De to Tænder paa Fortandskiven er langt ad- 

 skilte (Fig. 64 og 65) 



2. Flod- (Bæk-)negenøjn (P. fl uviåtilis). 



*) Det er altsaa forkert, naar det angives, at Negenøjn er en Forvansk- 

 ning af det tyske Neunauge. 



