12 



optræder i saa uhyre Mængde, al Vadens Overflade ved Dyix'ts \'irksonihed kan 

 siges al blive gennemhullet. Ligesom Sandormen danner den hesleskol'ormede 

 Rør, hvis Længde om Sommeren næppe overskrider 3 — 4 Centim., men som 

 om Vinteren - efter Iagttagelser i Dec. 190;i - kan l)live 7 — 8 Centim.; del maa dog 

 tilføjes, al en stor Mængde Ror ikke var længere om Vinteren end om Sommeren. 

 Afstanden mellem de to Grene kan variere fra l'/a Cenlim. til faa Millim.; Vidden 

 er ikke over 2 8 Millim. 



Stillingen, som Corophierne indtager i Rørene, er altid den samme. Hovedet 

 er rettet o])a{l. Bagkroppen og Thorax fra ßte Ring er bøjet ind under det øvrige 

 Legeme; del mægtige 2det Par Antenner er rettet lige fremad og stikker ofte med 

 yderste Led ud af en af Røraabningerne. Paa Grund af den store Bevægelighed 

 mellem alle Legemsringene kan Dyret saa at sige rulle sig op om sig selv, hvorved 

 det bliver muligt for det med stor Hurtighed at vende sig i Rørene. Foruroliger 

 man det i den ene Gang, ser man det snart efter komme til Syne i den anden 

 Gangaabning. 



Corophierne er ikke som Arenicolaen sedentære Former; i F^lodliden forlader 

 Dyrene nemlig i Tusindvis deres Boliger; Mærkerne af deres Færden er de talløse 

 nysomtalle, snørklede Gange. Forsaavidt Flodbølgen en Gang imellem ikke skulde 

 naa Dyrenes Boliger, saa at der ikke bliver Vand nok til at svømme i, for- 

 bliver Dyrene i Rørene og skraber med deres mægtige Antenner Overfladens fugtige 

 Materiale sammen i en lille Hob, de lige nævnede smaa Ophojninger, om hver af 

 Aabningerne. Rørene er paa Siderne beklædte med en af Slim sammenholdt og 

 afglattet graa Masse, som jeg formoder ikke kan være andet end Ekskrementer. 

 Saafremt dette er rigtigt, udkaster Corophierne altsaa ikke, saaledes som Sand- 

 ormene, deres Ekskrementer, men anvender dem som saa mange andre rørbyggende 

 Former, til Tapetsering af Gangene; direkte Iagttagelse er paa dette Punkt vanskelig. 

 Hvad Rørets Bygning iøvrigt angaar, henvises til Dr. Mortensens Afhandling (p. f)?)'). 

 I Ebbetiden sidder Dyrene formentlig under Hobene og fortærer dem. Boligerne 

 benyttes kun kort og erstattes meget ofte af nye, som graves med stor Hurtighed. 

 Naar Ebben begynder, og de Tusinder af omsværmende Dyr atter søger ned i Sandet, 

 vælger de del første det bedste Hul; er detle beboet, jages den indtrængende ud, 

 der saa maa søge sig et andel Hul. Iøvrigt henvises til Dr. Mortensens under- 

 holdende Skildring af Corophiernes Levevis (p. öH). 



Om Corophiernes Levevis om Vinteren paa „Sandendevaden" paa Nordenden 

 af Fanø kan følgende meddeles. I Dec. 1903 fandtes de overalt i den frosne 

 Overflade; Vaden var frossen til en Dybde af ca. 8 Centim., og intet Sted fandtes 

 Rørene ført dybere ned. Dyrene sad levende i Gangene, men var langsomme i 

 deres Bevægelser; hvorvidt de i Længden laaler at være udsat for stærke Kulde- 

 grader, er vel tvivlsomt. Amfipoderne barrer som bekendt deres Æg og Yngel 

 i en Rugehule under Bugen; særlige Overvintringsstadier er ganske ukendte; 



') ISarabusch: Studier over Hingkobing Fjord. 1900. 



