47 



om Vinteren føres op ved Højvande. Man kan se store Bunker af Tang ligge paa 

 Engene, og Beboerne ses i Foraarsmaanederne rive dem bort, fordi Erfaring har lært 

 dem, at Græsvæksten kvæles under Tangen; naar en saadan Tangbunke er fjærnet, 

 ses Plantevæksten under den ganske gul og etioleret. Det kan vel hænde, at Tangen 

 kan tørre og derefter blæse bort, og det kan ogsaa ske, har man fortalt mig, at 

 Græsvæksten er i Stand til at løfte Tangen op; men er denne til Stede i tykkere 

 Masser, sker dette næppe. Har Tangmasserne paa denne Maade kvalt Græsvæksten, 

 er her utvivlsomt et svagt Punkt i Bunden, som Stormfloderne eller ordinært Høj- 

 vande lettere kan angribe og udhule. 



Endnu en Faktor kan nævnes, som kan være medvirkende til Hullernes 

 Dannelse, nemlig Køerne, der sædvanligvis drives paa Græs paa Strandengene og 



Fif!, y. ''^1 l'iic af Tiigiocliiii maritimura i Marskeng paa Fanø. 

 Fot. April li)ü2 af E. W. 



træde Græstæppet itu. Jeg har mange Steder set Bunden meget stærkt optraadt 

 og hullet ved Kreaturerne. 



Er en nøgen Plet først fremkommen i en Strandeng, gaar Ødelæggelsen let 

 videre; Vandet, som ved Højvande kommer til at staa paa Engen, arbejder sig 

 dybere og dybere ned; de lodrette og skarpe Kanter, af hvilke Hullerne ofte be- 

 grænses, vidner tydeligt om, at Bølgeslaget arbejder mod Bredderne og brydernJém 

 ned; undertiden hænger Grønsværet med sit Filt af Rødder og Rodstokke endog ud 

 over Kanten som Vidnesbyrd om denne Nedbrydning. 



Det er langt vanskeligere for et i en Strandeng dannet Hul at gro til, end det 

 er for Engen at nydannes i sin Rand, i alt Fald ved Marskens Enge; thi Hullerne 

 faar ikke den regelmæssige Tilførsel af Slik og Sand som Marskengens Rand mod 

 Havet dér, hvor den overhovedet vokser i Udstrækning. 



