19 315 



er Nul. Ved en Temperatur, lidt lavere end den til Opløselighedsmaksimet svarende 

 er Opløsningsvarmen negativ og voksende med Temperaturen. I Nærheden af T„ 

 maa imidlertid — hvis Opløseligheden ikke konvergerer imod Nul ved sj'nkende 

 Temperatur') — Opløsningsvarmen være positiv, og Kurven for U maa derfor have 

 den paa Fig. 5 angivne Form. Affinitetskurven maa da være af Typen A^, altsaa 

 den mest indviklede Form med 3 Nulpunkter for Affiniteten. 



Endvidere skal jeg henvise til Tammann's Bestemmelse af visse polymorfe 

 Krystalarters indbyrdes Omdannelse'^), hvoraf det fremgaar, at enkelte af disse (Is, 

 Jodsølv o. fl.) ved højt Tryk maa have lo Omdannelsestemperaturer. 



Men dette er jo kun Antydninger, og giver os ikke nogen Forestilling om 

 Theoriens Rækkevidde. En systematisk Undersøgelse af Forholdene vilde derfor 

 være i høj Grad ønskelig. Men alene for en enkelt Reaktion er Bestemmelsen af 

 Kurverne for Energiændring og Affinitet et omstændeligt Arbejde, særlig naar det 

 som her er nødvendigt at gennemføre Undersøgelserne i et sag stort Temperatur- 

 interval, som muligt. Og ydermere er paalidelige Affinitetsbestemmelsesmethoder 

 ofte ikke kendte. Man maa da haabe, at F"remtidens Opmærksomhed mere maa 

 være rettet imod detle vigtige Spørgsmaal, saaledes al der tilvejebringes et eksperi- 

 mentelt Materiale af tilstrækkeligt Omfang og af saa stor Nøjagtighed, som Spørgs- 

 maalets Betydning kræver. 



2. Theoretiske Arbejder i den nyeste Tid. 



Fra enkelte Sider er i den nyeste Tid Spørgsmaalel om Afhængigheden 

 mellem fri og samlet Energi taget 0|) til Behandling. I den Theori, .som er op- 

 stillel af Th. W. Richakos-^), og som vi forst vil beskæftige os med, falder dette 

 Spørgsmaal ikke i egentlig Forstand sammen med Spørgsmaalel om Relationen 

 mellem Affinitet og Varmeloning, idet Theorien forudsætter, at Affiniteten („Til- 

 trækningsenergien") kun for en Del bestemmes af Ændringen i fri Energi. Men 

 paa det afgørende Punkt, i Spørgsmaalel om, hvad der er bestemmende for det 

 faktiske Forløb af en kemisk Proces, stiller Richaiujs sig paa den thermodynamiske 

 i.\ffinitetstheoris Standpunkt. Naar \i i det folgende benytter Udtrykkel Affinitet, 

 maa del derfor kun bemærkes, al del ikke er Affinitet i Richards's I'orsland, men 

 har samme Betydning som ovenfor. 



Det af J. R. Maver opdagede Forhold, al del Arbejde, som tilføres ved Kom- 

 pression af en Luftart, temmelig nøje omdannes til Varme, tilskriver Richards den 

 Omstændighed, at Luftariens Varmefylde ikke forandrer sig med Rumfangel. Saa- 

 fremt en Formindskelse i Varmefylde havde fundet Sted ved Kompressionen, vilde 

 en Del af den i den ukomprimerede Luftart tilstedeværende Varmemængde nød- 

 vendigvis være bleven frigjort, og den faktisk udviklede Varmemængde maatte da 



*) I saa Fald ligger det tredje Nulpuiikt for Afliniteten i det absolute Tenipeiatiirnulpunkt. 

 '-) Kristallisieren und .Schmelzen 34, 'Mi, 330. 



') „Die Bedeutung der Änderung des Atomvolums". Zeitschr. f. physik. ("Iiemle 5U, 169, 567; 

 52, 129 (1902). 



41- 



