314 18 



med Energiændringskurven Cremstille i alle Tilfælde et rclalivl Maksimum eller 

 Minimum af Affinitet. 



Foreligger et Minimum paa Energiændringskurven, maa ogsaa her Affinitets- 

 kurven have et Vendepunkt ved den tilsvarende Temperatur T„. Vi maa skelne 

 imellem de Tilfælde, hvor Energiændringskurven skærer Temperaturaksen, og hvor 

 Skæring ikke finder Sted. I sidste Tilfælde, som er det simpleste, har Affinitets- 

 kurven Formen A^ eller A„ (Fig. 4). Til begge Kurverne svarer een og kun een 

 Omdannelsestemperalur. Medens .A., skærer Energiændringskurven i et Affinitets- 

 maksimum og -minimum, savnes tilsvarende Punkter paa A^. Langt mere ind- 

 viklede bliver Forholdene, naar Temperaturaksen skæres af Energiændringskurven. 

 Der maa da nødvendigvis forekomme to Skæringspunkter, allsaa to Nulpunkter for 

 Energiændringen. Der bliver da fire væsentlig forskellige Affinitetskurver A^, A^, 

 A-j og Ai (Fig. 5). Medens Ai og A^ ganske svarer til Aj og A„ i Fig. 4, er A^ 

 karakteriseret ved et Maksimum og et Minimum samt tre Omdannelsestemperaturér, 

 og A 2 ved et Maksimum og et Minimum men kun een Omdannelsestemperalur. 

 Hvorledes disse Kurver iøvrigl er beliggende ses bedst af Figuren. 



Hvad man ved Bedømmelsen af de her udviklede Resultater særlig maa 

 mærke, er, at de ere fremkomne ved thermod ynam isk Bearbejdelse af visse 

 Forudsætninger for Energiændringskurvernes Forløb, og derfor have samme Gyl- 

 dighed .som disse Forudsætninger. Vi har nu valgt at undersøge forholdsvis simple 

 Former for Energiændringskurverne, og hvis vi gaa videre og betragte flere af de 

 i den almindelige Ligning for Energiændringen indgaaende Konstanter forskellige 

 fra Nul, vil Forholdene naturligvis yderligere kompliceres. Muligheden for f. Eks. 

 to Omdannelsestemperaturér for en Reaktion imellem de samme to Systemer er 

 saaledes knyttet til Antagelsen af et særdeles normalt Forløb af Energiændrings- 

 kurven, da det jo er en Kendsgerning, at særdeles mange fysiske eller kemiske 

 Reaktioner ved en vis Temperatur forløber uden Energiændring. Naar man selv i 

 den nyeste fysisk-kemiske Literatur vel næppe vil finde Angivelser af Realisationen 

 af saadanne karakteristiske Punkter paa Affiniletskurverne, kan dette ikke undre, 

 da Spørgsmaalet: Affinitet er saa grumme lidt behandlet eksperimentelt. Og tillige 

 maa Undersøgelserne vistnok i Reglen strækkes over el stort Temperaturinterval, 

 naar .selve Nulpunkterne for Affiniteten skal kunne realiseres. Jeg kan i denne 

 Sammenhæng dog ikke undlade at gøre opmærksom paa, at man ved en egen Ai't 

 Processer ikke alene meget godt kender Tilstedeværelsen af to Nulpunkter for 

 Affiniteten, men ogsaa med en vis Sandsynlighed kan paavise, al et tredje Nulpunkt 

 maa forekomme. Disse Processer er Opløsningsprocesser ved saadanne Stoffer, 

 som have Maksimum eller Minimum af Opløselighed. I Nærheden af et 

 saadanl Maksimum eller Minimum vil Opløsningsaffinilelen ') have henholdsvis 

 Maksimum og Minimum. Betragte vi Opløsningsprocessen ved en saadan Kon- 

 eenlralion, som f. l->ks. er lidt mindre end den lil Maksimel svarende, vil der paa 

 begge Sider af dette Punkt findes en Temperalur, ved hvilken Opløsningsaffinilelen 



'J Uen difïereuliale lJ|ilösiiiiigsal'(iiiitct. Se S. 28. 



