;no 14 



hyppigst laldei- sammen hermed: Varineloningen — varierer lur de I'orskellige 

 Former af Aflinitetsliurver. De Processer, hvis Affinitetskurve er af den simple 

 Type A, (Fig. 1), ville i hitervallel 7',, til 7'^. forløbe exothermt, ved højere Tem- 

 peratnr endolhcrmt, og denne Forandring i Varmetoningen af den frivillig forløbende 

 Proces sker kontinuerlig, idet \'armetoningen gaar igennem Nul. Den frivillige 

 Proces, som bestemmes af Affinitetskurven A^ (Fig. 1), forløber fra 7',, til T^o' exo- 

 thermt, imellem To og T^ endotbermt, fra Te til 7'(, exothermt og over To endelig 

 atter endothermt. Ændringen i Varmetoning sker kontinuerlig i Te men springvis 

 i To og To, hvor Processen skifter Retning. Kr Afiinitetskurven af Typen .4 (Fig. 2), 

 har vi ligesom ved Typen A, med stigende Temperalur en Overgang fra Varme- 

 udvikling til Varmeabsorplion, men denne Overgang sker her springvis ved Om- 

 dannelsestemperaturen To- Vi har altsaa i alle Tilfælde ved lav Temperalur exo- 

 therme og ved høj Temperatur endotherme Processer. 



For at en Proces skal forløbe frivillig endothermt, kræves altsaa, al der lindes 

 en Omdannelsestemperatur imellem 7',, og Forsøgstemperaturen, uden at dog en 

 saadan ()mdannelseslemi)eralurs Tilstedeværelse nødvendigvis medfører, at Processen 

 er endotherm. Den exotherme Proces kræver Tilstedeværelsen af en ved højere 

 Temperatur beliggende Omdannelsestemperatur — medens en saadan ikke nød- 

 vendigvis kræver, at den betragtede Proces skal viere exotherm — eller optræder, 

 naar ingen Omdannelsestemperatur forekommer. 



Disse Betragtninger, der som Forudsætning jo har: c^ — c, = konstant, modi- 

 liceres kun uvæsentligt, naar vi tillægger VarnielVIdedilTerensen en vis Variation 

 med Temperaluren, Energiændringskurven altsaa en vis Krumning, for saa vidt 

 som der da ikke paa denne Kurve optræder Maksima eller Minima. Dette er af 

 Vigtighed, da Varmefyldediiferensen vel aldrig (;r fuldkommen konstant. Fore- 

 kommer der derimod en stærk .Kndring af Varmefyldediiferensen, saa at et Maksimum 

 eller Minimum kan optnede i det betragtede Temi)eraturinlerval, vil delle kunne 



medføre va'sentlige Ændringer i Allinitetskurverne. Tænker vi os j^"^ ^^ konst., 



udleder vi de for dette Tilfælde gyldige Relationer af de almindelige Formler (2) — 

 ((i), idel vi her indfører: (/ ^ (> = /'=...= 0. Vi skal her nøjes med en grafisk 

 Gengivelse af de ved disse Relationer vundne Resultater, idel del ligesom ovenfor 

 vil være tilstrækkeligt at betragte de Processer, der ved 7',, forløbe under Varme- 

 udvikling. Foreligger ingen Maksima eller Minima paa Energiændringskurven, 

 bliver Aflinitetskurverne, som ovenfor nævnt, i alt væsentligt overensstemmende med 

 de tidligere beskrevne (Fig. 1 og Fig. 2). Findes el Maksimum (Fig.;}), vil Affinitets- 

 kurverne ved denne Temperalur have el Vendepunkt T„. Imellem 7',, og T^ vender 

 Konkavileten nedad, over 7',, opad. løvrigt kan lier o|ilræ'de 3 Hovedtilfælde, der er 

 fremstillede ved Kur\erne A^, A., og A^. Den første skærer hverken EnergiæMidrings- 

 kurven eller Temjjeraturaksen, A, og A3 sk;erer begge Energianidringskurven i to 

 Punkter, og A.^ yderligere Temperaturaksen i to Punkter. Kun ved Kurven A3 fore- 

 ligger altsaa Onidannelsestemperaturer og da i alle Tilfælde to. Skæringspunkterne 



