7 303 



paa denne Maade ikke Tale om al bestemme Forholdet imellem de absolute Af- 

 finiteter. Det Affinitetsbegreb, bvormed der opereres, er faktisk et andel end det, 

 vi har defineret i det foregaaende, selv om det maa indrommes, at der i kvalitativ 

 Henseende, med Hensyn til Affinilelsrelningen, i Reglen finder Overensstemmelse Sted. 

 Og vel at mærke: dette gælder kun, saa længe vi benytter de ved vandige 

 Oplosninger fundne Affinitclskoefficienler paa Affinitelsforholdene i fortyndet vandig 

 Oplosning. Det er ingenlunde berettiget — saaledes som det almindelig sker — at 

 slutte fra disse Koefficienter til l'orholdene i ikke-vandige Oplosninger eller til de 

 rene Stoflers P^orhold. En Proces som følgende: 



hvor de indgaaende Stoffer er fuldt definerede, forløber under normale Omstændig- 

 heder fuldstændig fra venstre til hojre, skønt Affiniletskoefficienten for Salpeler- 

 syren er overordentlig mange Gange større end for Svovlbrinten. Man vilde alt- 

 saa her ved at anvende de for vandige Opløsninger fundne Koefficienter faa 

 fuldkommen urigtige Resultater. Og naar Ostwai.d') f. Eks. af Kulsyrens og visse 

 Basers Afliniletskoefficienter slutter til den relative Bestandighed af de tilsvarende 

 Karbonater i fast Tilstand, saa er ogsaa dette Ræsonnement uberettiget, uanset at 

 det fører til Resultater, som stemmer overens med Virkeligheden. 



I den Aflinitelstheori, som har udviklet sig afBEUTHOLLEx's ogGuLDBERC.-WAAGKS 

 Systemer, finder vi altsaa ingen Behandling af den absolute Affinilet. Og netop i 

 den meget væsentlige Rolle, som Studiet af de ufuldstændige Processers Ligevægts- 

 forhold har spillet i den nyere theoretiske Kemis Udvikling, hvorved Problemer 

 af lige saa stor Betydning men mindre Aktualitet er bleven trængl i Baggrunden, 

 maa man søge Aarsagen til den ringe Bearbejdelse, som saavel i theovetisk som i 

 eksperimentel Retning indtil den nyeste Tid er bleven den absolute Affinitets- 

 bestemmelse til Del, da dog i ethvert Tilfælde ved van't Hope's Arbejde 1884 et 

 bredt Grundlag for videre og speciellere Arbejder var blevet givet. 



I de følgende Kapitler er forsøgt at fremstille en Del Synspunkter for den 

 absolute Affinitetsbestemmelse og særlig at udvikle de Afhængigheder, som finder 

 Sled mellem fri og samlet Energi og disse Funktioners Variation med Temperaturen. 

 Der vil stadig blive benyttet Betegnelsen Affinitet eller Reaktionsaffinitet for Æn- 

 dringen i fri Energi, og specielt vil der blive Tale om Opløsningsaffinilel og 

 Smeltningsaffinitet som Betegnelse for den en Opløsnings- eller Smeltningsproces 

 ledsagende Formindskelse i fri Energi. 



Endvidere vil det følgende indeholde en Beskrivelse og Resultaterne af de 

 Forsøg, som ere foretagne for at verificere de opstillede Formler. 



') Lehrbuch der allgemeinen Chemie II, 2. 1. S. 163 (1896—1902). 



