Indlednin«. 



iJc Anskuelser, som i det sidste Aarhundrede have været randende angaaende 

 Aarsagen til de kemiske Omdannelser, som vi iagttage, er naturligvis opbyggede 

 paa den Oplaltelse af Materiens Bygning overhovedet, som har gjort sig gældende i 

 dette Tidsrum. En Molekular- og Atomtheori maalte naturligvis alTøde en Affmitels- 

 theori, hvori den kemiske Tiltrækningskraft mellem de enkelte Atomer eller Mole- 

 kyler optræder som den naturlige Forklaring af de Fænomener, som møder os 

 indenfor disse Oniraader. 



Skont denne Tlieori var en nødvendig Folge af den atomistiske Opfattelse og 

 skønt den endnu nutildags af mange anses for at omfatte alt, hvad vi overhovedet 

 ved om kemisk Aflinilct'), kan det dog ikke ses, at den paa noget Punkt har 

 bidraget til at fremme Kemiens Udvikling; og saalænge de Kræfter, hvorom det 

 drejer sig, hverken kan paavises eller maales, maa det siges, at den staar uden 

 Fodfæste i en Realvidenskab som Kemien. 



En virkelig Affinitetstheori kan derfor kun udvikles derved, at de Faktorer, 

 som ere bestemmende for de kemiske Processers Forløb, stilles i Relation til visse, 

 Maalingen tilgængelige Størrelser. 



En saadan Løsning af Affinitetsproblemel er forsøgt fra to Sider. Ifølge den 

 thermokemiske Affinitetstheori, som grundlagdes af Julius Thomsen 1854 og 

 udvikledes videre af Berthei.ot og hans Elever fra liS67, er den kemiske Affhiitel 

 bestemt ved I^rocessens \'armeudvikling eller EnergidiiVerens. Den Ihermodyna- 

 miske Affinitetstheori, som er grundlagt af W. Gibbs 1878, Hei.mhoi.tz 1882 

 og van't Hoff 1884, lærer derimod, at enhver frivillig forlobende Proces kan ud- 

 rette en vis endelig Mængde ydre mekanisk Arbejde, og at den kemiske Aflinitet 

 kan maales ved dette ydre Arbejdes maksimale \'ærdi. Ligesom i den thermokemiske 

 Aflinitetslære den Funktion som kaldes Energien maa være bestemmende for 

 Reaktionsforløbet, idet sluttelig det System maa dannes, som indeholder den ringeste 

 Mængde Energi, eksisterer der en Funktion, som ifølge den thermodynamiske 

 Affinitetstheori betinger de mulige Systemers relative Stabilitet, nemlig den frie 

 Energi. Denne Funktion er defineret saaledes, at Ændringen i fri Energi ved en 

 kemisk Proces er = det maksimale Ar])ejde, som denne I-'roces kan udrette. 



') C. V. Than: Mathem. u. natiirvviss. IJerichte aus Ungarn 11, 2Ö7 (1893). 



