328 32 



Den ovenfor afledede Formel for den differentiale Opløsningsvarmes Ændring 

 med Temperaturen viser, at en stor Varmefyldedifferens c — Cy ikke umiddelbart 

 vil foraarsage en stor Krumning af Affinitetskurven, da denne Ændring ogsaa be- 

 stemmes af Leddet: yip-]- Denne Størrelse bliver = O ved uendelig fortyndet 

 Opløsning, og vil ved endelig Koncentration vistnok altid være positiv og vokse 

 med Koncentrationen. Udtrykkene for ^ og ^^ viser, at ved fortyndede Op- 

 løsninger af Salte, hvor c — Cy er stor positiv, den differentiale Opløsningsvarme 

 vil ændres langsommere med Temperaturen end den integrale, men at denne 

 Differens aftager med voksende Fortynding. Ved koncentrerede Opløsninger der- 

 imod kan Størrelsen ?'■( iT^) spille en langt større Rolle, og da her ikke nød- 

 vendigvis c > Cy, kan dette medføre, at her den differentiale Opløsningsvarmes 

 Temperaturkoefficient bliver større (numerisk) end den integrales. Men da c — Cy 

 overhovedet er langt større ved fortyndede end ved koncentrerede Opløsninger, vil 

 som Regel Affinitetskurven ved de fortyndede Opløsninger fremvise den stærkeste 

 Krumning. 



Inden jeg gaar over til Beskrivelsen af de Methoder, som er benyttede til 

 mine egne Maalinger af Opløsningsvarme og Opløsningsaffinitet, skal nævnes et 

 Forhold, som forekommer mig at give Studiet af Opløsningsprocesserne særlig 

 Vigtighed. Den Omstændighed, at fortyndede Saltopløsninger kunne blandes uden 

 Varmetoning, hvad der er Tilfældet, naar Dissociationen af Saltene — saavel før 

 som efter Blandingen — er fuldstændig, muliggør jo nemlig at bestemme Varme- 

 toninger ved Reaktion imellem de faste Salte ved Hjælp af Bestemmelser af Op- 

 løsningsvarmen, idet den samlede Reaktionsvarme bliver Differensen imellem de i 

 Begyndelses- og Slutningssystemel indgaaende Saltes Opløsningsvarme. Er Pro- 

 cessen: A + ß ^^ C -\- D, bliver Varmeudviklingen altsaa: 



U = U + Ib-Ic-Id, 

 naar / betegner Opløsningsvarmen i uendelig fortyndet eller — med tilnærmet 

 Gyldighed — i stærkt fortyndet Opløsning. Herved faar Opløsningsvarmen Betydning 

 som den Varmetoning, hvormed et Salt indgaar i en kemisk Proces, der foregaar 

 imellem faste Salte, naar disse i vandig Opløsning er stærkt dissocierede. Eksakt 

 kan Reaktionsvarmen naturligvis altid udtrykkes ved: 



U = Ia + b — h. + D, 

 hvor / kan betegne Opløsningsvarmen ved en vilkaarlig Koncentration. 



2. Kalorimetrisk Methode. 



For al kunne bestemme Varmeloningskurven er det nødvendigt al have en 

 Maalemethode, som lader sig anvende ved en Række forskellige Temperalurer. 



