24 



fladen, at der kun behøves et let Rids med en Stok i denne, for at man skal kunne 

 faa en blaaliggrøn Fure frem. Oftest har Sandfladerne dog ikke ganske nøje 

 Sandets Farve, men delte ser ud, som om der var blandet brunligt eller graabrunt 

 Ler ind i det, eller del har en svag grønligbrun Tone. Det kan ogsaa være mere 

 eller mindre hvidplettet, som Billedet (^Fig. 4) viser, hvortil Grunden formodentlig 

 er Saltudskilning i tørt Vejr. Det af Alger gennemvævede Sand er fastere at træde 

 paa end andet Sand, og selv om Foden trykker sine Mærker i det, saa kan der dog 

 næsten være som en fast Skorpe lagt hen over Fladen. Dette træder især frem, 

 naar Overfladen er bleven ødelagt enten maaske derved, al Havel i nogen Tid har 



I'ig. 4. Foto{;rali ;\f en -Saiulllade vest for Mano. Fot. af E. W. .luli 1903. 



staael oppe over Fladen, og Bølgeslaget mere eller mindre har gravet i den, eller 

 derved, at Vinden har kunnet komme til al rive den op; man kan nemlig finde 

 Sandfladen saaledes opreven som Billedet viser, hvor der mellem de fastere, paa 

 Billedet plettede og algedækkede Flader, er andre Steder, hvor Skorpen er fjærnet, 

 og Foden træder i et blødere Sand. Billedet viser, hvorledes de fastere Parlier 

 staar med en bestemt, næsten skarp Kant over for de andre. 



Sandalgerne danner i Almindelighed kun et 2 — 3 — 5 mm. tykt Lag. Under 

 dette følger da Sand med almindelig Sandfarve eller undertiden „sort Sand", som 

 nærmere skal blive omtalt nedenfor. Ikke sjældent er Algelaget da i sin underste 

 Flade begrænset af et meget tyndt, fremtrædende brunrødt Sandlag, hvis Farve 

 formodenllig skyldes Jerntveilte. Brækkes Sandet med Algelagel over, ses sæd- 

 vanlig mørkegrønne Traade af de blaagrønne Alger, som opfylde det, rage frem. 



