ved Springflod eller særlig sl.Trkl Hojvande eller Slormflod overskylles af Havel; 

 deres Naturforhold frembyde ogsaa en betydelig Interesse, og naar saa hertil kom- 

 mer, at vi her ved Sønderjyllands Kyster har Marskdannelse og Klitdannelse 

 uafbrudt foregaaende for vore Øjne og i større Maalestok end noget andet Sted i 

 Danmark, vil man forstaa, at disse Kyster byder Naturforskeren en større Række 

 af interessante Opgaver end maaske nogen anden Del af vort Land. 



1. Sand-Vaderne. 



Der er to Slags Vader: Sandvader og Slik vad er, henholdsvis dannede af 

 Sand og af Slik, der af Strømmene fordeles efter deres forskellige Vægtfylde hver 

 paa sit Sted, nemlig Slikken, d. e. de finere og lettere Dele, dér, hvor der er mest 

 Ro i Vandet, Sandet paa de mindre rolige Steder. 



Et Eksempel herpaa ses bl. a. ved Sønderho. Denne lille By ligger som be- 

 kendt paa Sydenden af Fanø, ved en ringe mod Sydost vendt Indbugtning af 

 Landet. Den sydligste Ende af Bugten naaer ned til den allersydligste Ende af 

 hele Fanø; her fører Strømmen vesterfra Sand ind over Vadehavet, og Flyve- 

 sandet kommer for vestlige og nordvestlige Vinde strygende hen over Vesterstranden 

 og bøjer ved Sydenden om og føres ogsaa ud i Havet lige Øst for Sydspidsen. Vi 

 faa da her en typisk Sandvade. Men jo længere man fra denne gaar mod Nordøst, 

 desto roligere blive Forholdene, desto flere fine Dele af Ler, Glimmer, organiske 

 Rester o. a. kan der bundfældes, og ved Sønderho selv, ved den nordligste Ende af 

 Bugten, er der en typisk Dyndvade, en „Slikvade". Forskellen mellem Yderleddene 

 er yderst paafaldende; Sandvaden har en fast Bund, paa hvilken man med Lethed 

 gaar og kører; Slikvadens Bund er el blødt Dynd, i hvilket man synker ned ikke 

 blot over Anklerne, men ofte helt op til Knæene. Mellem de to Yderled findes 

 naturligvis jævne Overgange. 



Den samme Modsætning mellem Sand- og Slikvader findes ved Nordenden af 

 Fanø. Her ligger mod Vest en stor Sande, der paa Generalstabens Kort kaldes 

 Søren Jessens Sande, (hvilket Navn dog efter Søkortene rettelig tilkommer nogle 

 Grunde langt vesterude i Havet), der i Nordøst gaar over i en Sandvade (Fig. 1). 

 Fortsætter man fra denne mod Øst og Sydøst og naar om paa Østsiden af Øen, 

 vil man, navnlig i Bugten ved Nordby, linde en meget typisk Slikvade. 



Jeg begynder med Sandvaderne. 



Naar Ebben indtræder, ser man deres lysebrune Flader lidt efter lidt dukke 

 op af Havet, og de ligger derpaa blottede i nogle Timer; deres Overflade ses furede 

 af Bølgeslaglinier og dækkede af talløse Sandormeskud; ogsaa af mange andre 

 Dyr bemærkes Spor, men til Blomsterplanter ses intet. Da jeg antog, at Sand- 



