Arenicola-Bœltet. 



Del Dyr, der Tørst af alle giver Sandvaden sin Karakter, er Sandormen: 

 Arenicola marina L. Staar man nde paa en i Ebbetiden afdækket Sandvade, ser 

 man dens Tusinder af Ekskrementhobe som smaa, mørke Tuer hæve sig op over 

 den af Bølgeslaglinierne furede Sandllade, der paa Grund af det tilbageblevne Vand 

 glitrer stærkt i Sollyset. Længere ude giver Ekskrementhobene Vaden et mørkt, 

 nubret Udseende, og længst ude i Horisonten smælter de talløse, mørke Pletter 

 sammen til et graasort Bælte. Man bliver slaaet ved Tanken om den enorme 

 Virksomhed, Sandormen her utvivlsomt maa udfolde, og aner, at den maa spille 

 en stor Rolle ved Dannelsen og Omdannelsen af disse Sandflader. 



Man er desværre kun grumme slet underrettet om dette Dyrs Biologi, og kun 

 i ringe Grad kan de følgende Sider bidrage til at øge Kendskaben til denne. 



Ved vore Kyster forekommer to Arter, A. marinaL. og A ecaiidata Johnst.; sidst- 

 nævnte er i vore Farvande kun kendt fra Samsøbæitet, Hellebæk, Østersøen og 

 Skagen, ikke fra Jyllands Vestkyst eller fra Nordsøens øvrige Kyster ' ). A. marina 

 optræder vistnok overalt ved vore Kyster; den undes inde paa ganske lavt Vand; 

 dens bathymetriske Udbredelse kender jeg iøvrigt ikke; paa Vaderne optræder 

 næppe mere end denne ene Art. 



Sandormens Rør er som bekendt U-formet, hver Gren ca. 30—40 Centim. lang; 

 de to Grene er parallele og staa vinkelret paa Overfladen; den ene Gren ender med en 

 Tragt, den anden med en Ekskrementhob (se Fig. 2, hvor man især til venstre ser 

 Hobene i tydelig Tilslutning til deres Tragte); gennem Tragten slubrer Ormen Sand 

 og Havvand ned i sig, gennem den anden Aabning skydes Ekskrementerne ud. 

 Rørbygningen er allerede rigtig angivet hos Aunoi'iN et Milne Edwards^; og hos 

 Kohl"), der afbilder Gangen; han har allerede for over 60 Aar siden studeret Byg- 

 ningen ved Vesterhavskysten ; samme Rørbygning angives ogsaahos St. Joseph^) (p.l23). 



Hos Stannius ^) (p. 354) og vistnok ogsaa hos flere andre Forf. findes der 

 imidlertid Angivelser om, at Røret ikke er U-formet, men er en enkelt lige Gang. 

 I et interessant Arbejde af Gamble og Ashwokth^) oplyses det, at A. marina optræder 

 i to vel markerede Varieteter, der hver er bunden til sin Lokalitet, og som afviger 

 fra hinanden saavel i Henseende til Farve som til Rørbygning og til Tidspunktet 

 for Sexualperiodens Indtræden. 



') Micliacl.seii : Die Polychætenfauna der deutschen Mecie. Wissenscli. Meeresuntersucluingen. 

 Kiel. Helgoland. N. F. Bd. 2. H. 1. A. 1. 189(). p. 1. 



') Hecherches pour servir ii Fliistoire nat. du littoral de la France. 1. II. Annclides 1834. II. p. 2S4. 



') Die Marschen u. Inseln d. Herzogthiimer Schleswig u. Holstein. 1846. 2, p. 195. 



') Les Annclides Polychetes des côtes de Dinard. Ann. des Sei. Nat. Zool. 7 sér. T. 17. 181)4. 



*) Bemerkungen zur Anatomie u. Physiologie der ^re/iuo/a /Jiscafo/«;«. (Müllers Archiv f. Anat. 1840). 



') The habits and structure of Arenicola marina. iQuart. Journ. of Micr. Sei. N. S. v. 41. 1898). 



