230 =* 



26 



at bestemme dem; alle disse 28 Arter er fundne i mellemmiocæne Aflejringer 

 andensteds ; 9 af dem kendes ogsaa med Sikkerhed fra Overoligocænet, medens 16 

 tillige er øvremiocæne, og 18 naar op i Pliocænet. Til et noget lignende Resultat 

 kommer man, naar man undersøger, hvilke Arter der findes i det øverste Skallag 

 (Dybde 311' -312'). Her er der fundet 29 bestemmelige Arter, som alle paa en 

 eller to Undtagelser nær kendes fra mellemmiocæne Aflejringer. Af disse 29 Arter 

 er de 7 tillige fundne i Overoligocænet, medens 18 naar op i Overmiocænet og 15 

 i Pliocænet. Som man ser, har det øvre Skallag et noget yngre Præg, idet det 

 indeholder forholdsvis færre ældre og forholdsvis flere yngre Former; Forskellen 

 er dog ret ubetydelig. Nogen Forskel er der dog mellem de 3 Lag ; det øverste karak- 

 teriseres saaledes ved en Mængde Brudstykker af Yoldia glaberrima, medens Apor- 

 rhais speciosa fuldstændig mangler. Denne sidste Art er derimod overordentlig 

 almindelig i de to nederste Skallag. Denne og andre lignende Forskelligheder 

 mellem de 3 Lag kan niaaske tilskrives en noget forskellig Facies. 1 hvert Fald 

 maa hele den her omtalte Lagserie sikkert henføres til Mellemmiocænet. 



F. Øvremiocæne Aflejringer. 



Forsteninger fra øvremiocæne Aflejringer foreligger fra en Del Lokaliteter i 

 den vestlige og den mellemste Del af Nørrejylland samt i den nordligste Del af 

 Sønderjylland og desuden fra Øen Sild. Faunaen i disse Aflejringer er undersøgt 

 af O. Mørch og — for de sønderjydske Lokaliteters Vedkommende — tillige af 

 Beyrich, Semper, v. Koenen o. a. Faunaen er ret ensformig og slutter sig meget nær 

 til den øvremiocæne Fauna fra de bekendte nordtyske Lokaliteter. 



