II. Stratigrafiske Forhold. 



I intet andet af de geologiske Systemer, maaske med Undtagelse af Kvartær- 

 systemet, træffer man her i Danmark saa forskelligartede Aflejringer som indenfor 

 Tertiærsystemet. Særlig i Jylland, hvor dette System har en meget vid Udbredelse, 

 linder man en broget Mangfoldighed af tertiære Bjergarter. Hyppigst optræder Ler 

 og Sand, forbundne ved alle mulige Overgange lige fra næsten reni Ler (<plastisk 

 Ler>) til næsten rent Kvartssand; hyppig er der i disse Ler- og Sandaflejringer 

 indblandet større eller mindre Mængder af andre Bestanddele, særlig af kulsur Kalk, 

 Glimmer og Glaukonit. Kalkstene og Sandstene mangler heller ikke, men optræder 

 kun som underordnede Lag. Paa ikke ganske faa Steder findes i Tertiæret Lag af 

 Brunkul, som dog ikke hidtil har faaet nogen praktisk Betydning. Dette er derimod 

 Tilfældet med forskellige af Leraflejringerne, som har fundet udstrakt Anvendelse, 

 sa'rlig til Fabrikation af Tegl og af Cement. Endelig maa nævnes, at man — særlig 

 omkring den vestlige Del af Limfjorden — finder forholdsvis mægtige Aflejringer 

 af Diatomejord i Forbindelse med Lag af vulkansk Aske. At man indenfor et 

 forholdsvis saa lille Omraade trætTer Aflejringer af saa yderst forskellig petrografisk 

 Beskaffenhed, skyldes vel nærmest, at Dybden af det Hav, hvori disse Dannelser 

 blev bundfældede, var saa ringe, at selv forholdsvis smaa Niveauforandringer kunde 

 bevirke betydelige Ændringer i de lokale Forhold, som ogsaa uden saadanne 

 Forandringer maatte være ret forskellige. Men naar saa er Tilfældet, er det ind- 

 lysende, at man ved Bestemmelsen af disse Aflejringers Alder maa være yderst 

 varsom og ikke bygge alt for meget paa deres petrografiske Beskaffenhed; det er 

 aldeles ikke udelukket, at to Aflejiùnger af samme BeskalTenhed (f Eks. Glimmerler) 

 kan hidrøre fra vidt forskellige Tidsafsnit, medens paa den anden Side to vidt 

 forskellige Aflejringer godt kan have samme Alder. Heller ikke gennem Lejrings- 

 forholdene kan vi altid hente sikre Oplj'sninger om Lagenes indbyrdes Alder, dels 

 fordi direkte Overlejringer temmelig sjældent kan iagttages, dels — og navnlig — 

 fordi vore Tertiæraflejringer under Istiden har været udsatte for store Forstyrrelser; 

 de laa øverst, da den store Landis rykkede frem, og deres ringe Sammenhold gjorde 

 dem til Dels til et let Bytte for Isen. Det eneste sikre Middel, man har til at 

 bestemme disse Aflejringers Alder, er derfor en Undersøgelse af Resterne af den 

 P'auna (og Flora), de indeslutter. Desværre er det langt fra overalt lykkedes at 



