328 124 



Skallen er lyk, tenfonnel med jæviil li\;elvcde Vindinger. lMnl)ryonalenden 

 mangler hos begge foreliggende Ekseniplai'er. Paa de ældste tilstedeværende Mellem- 

 vindinger ses 11 — 13 temmelig smalle og skarpe, svagt bøjede Tva>rribber, hvis 

 Antal paa de yngre Vindinger kan stige til 16. Paa de ældste Mellemvindinger 

 ses ligeledes 2 stærke, temmelig flade Spiraler, hvortil snart kommer endnu en 

 over de lo andre; senere øges Antallet ved Indskydning af ny mellem de gamle, 

 saa at der paa næstsidste Vinding findes 8, der alle er omtrent lige st;erke. Paa 

 Slutningsvindingen, som sænker sig brat ned mod Kanalen, synes Tværribberne at 

 labe sig noget henimod Mundingen; paa Skraaningen ned mod Kanalen taber de 

 sig hurtig. Skallen er for øvrigt heil dækkel af en særdeles kraftig S[)iralskulplur. 

 — Mundingen er oval og ender med en middellang, noget bøjet Kanal; paa Yder- 

 læben ses indvendig Spor af en Del lange, listeformede Tænder. 



Det største H^ksemplar har været c. 35 mm. langt og 15,5 mm. tykt; Mundingens 

 Højde (Kanalen medregnet) har været c. 19 mm. 



Denne Art minder i Formen en Del om F. biformis, men afviger fra denne 

 ved at have mere hvælvede Vindinger og betydelig kortere og smallere Kanal. 

 Desuden er bl. a. Spiralernes Antal noget mindre, og Spiralskulpturen i det hele 

 grovere. 



Forekomst: Cilleborg, 2 Skaller. 



129. Fusus eximius Beyrich. 



1856. Fiisiis eximins Beyrich, Conchylien. S. 265; Tav. 19, Fig. 3, 5 og 7. 

 1872. — — — ; V. Koenen, Miocan. I. S. 42. 



1874. — — — ; Mørch, Forst, i Tertiærlag. S. 286. 



Skallen er langstrakt tenformet. Embryonalenden bestaar af en lav, glat 

 Vinding; paa næste Vinding fremkommer 2 Spiraler, hvis Antal senere forøges 

 (indtil 10); endvidere fremkommer senere Tværribber i et Antal af 10 — 15 paa hver 

 af de ældre, regelmæssig hvælvede Mellem vindinger; paa de yngre kan Antallet 

 blive endnu større. Hvor Spiralerne krydser Ribberne, dannes i Reglen lydelige 

 Smaaknuder. Ribberne forsvinder undertiden paa Slutningsvindingen; derimod for- 

 svinder Spiralerne ikke, men de kan dog blive noget svagere end paa Mellem- 

 vindingerne. — Mundingen er oval med en svagt tilbagebøjet Kanal. 



Del er ofte meget vanskeligt at adskille den her beskrevne Art fra F. seiniylaber 

 Beyk. Som de væsentligste Skelnemærker angiver v. Koenen, al den først nævnte 

 Art i Almindelighed har talrigere, ogsaa paa Slutningsvindingen tydelige Spiraler, 

 et mere stumpt Spir og oftest talrigere Ribber paa de første Vindinger, samt at 

 Ribberne i Reglen ogsaa findes paa Slutningsvindingen. Meget hyppig kan man 

 dog alligevel være i Tvivl om, hvorvidt det er den ene eller den anden Art, man 

 har for sig. 



Forekomst: Skjærum Mølle, 1 Skal? — Alkærsig, 2 Brudstykker. — Esbjerg, 

 mange Sk. — Gjørding, 2 Sk. (tilhører «Danmarks geologiske Undersøgelse»). — 

 (Sild, mange Sk.). 



Øvre Miocæn. 



