344 140 



langt og 22 mm. lykt; Mundingen er c. 29 mm. høj. Den største Skal af denne 

 Art fra vort Mellemoligocæn er 53 mm. lang og 22 mm. tyk; Mundingens Højde 

 er 29 mm. 



Forekomst: Branden, 5 Skaller. — Aarhus, 10 Sk. — Jelshøj, 1 Sk. 

 Cilleborg, 10 Sk. 



Sandfeldgaarde, 2 Sk. — Esbjerg, 1 Sk.? — (Gram, 3 Sk. — Spandet, 9 Sk. 

 — Sild, 7 Sk.). 



Nedre, Mellem og Øvre Oligocæn. — Mellem og Øvre Miocæn. 

 — Pliocæn. 



153. Pleurotoiiia Selysi de Koninck. 



Tav. Vil, Fig. 9 og 13. 



1837. Plenrotoma Selysii dk Koninik, Coq. foss. de Basele etc. S. 25; Tav. 1, Kig 4 



18fi3. — — — ; Sandbkrger, Mainzer Becken, S. 236; Tav. 15, Kig. 12 ; Tav. 1 (i. Kig. 4. 



1867. — — — ; Speyer, Cassel. S. 189; Tav. 20, Kig. 1—5. 



— — — — ; v. Koenen, iVlittel-OIigocän. .S. 37. 

 1874. ~ obliquenodosa Sandb. ; Morch, Forst, i Tertiæilag. S. 296. 



— — Selysii Nyst; Mørch, ibid. S. 296. 



1886. — — deKon. : v. Koenen, Mittel-Oligociin von .\arhus. S. 888. 



I størst Antal Eksemplarer foreligger denne Art fra Aarhus. Allerede v. Koenen 

 har om disse Eksemplarer meddelt, at de varierer lige saa meget som Eksem- 

 plarerne fra det belgiske og tyske Mellemoligocæn. Senere har han delt Arten i 

 flere ny '). Paa Grund af manglende Sammenligningsmateriale er jeg ude af Stand 

 til at afgøre, hvor mange af disse Arter der forekommer i det danske Tertiær. 



Den ved Aarhus almindeligst forekommende Form er langstrakt tenformet og 

 temmelig slank med spidst Spir; Mundingen gaar jævnt over i den temmelig lange, 

 noget bøjede Kanal. Mellenivindingerne er temmelig svagt hvælvede; øverst under 

 Suturen findes et bredt, ophøjet Parti, som følges af en tydelig Depression; der- 

 efter (omtrent paa Vindingens Midte) kommer atter et ophøjet Parti, som skraaner 

 jævnt ned mod den nedre Sutur. Under Depressionen findes en Række af Knudei-, 

 som nedadtil forlænger sig skraat fremefter; undertiden har de ogsaa en svag For- 

 længelse opefter (særlig tydelig paa det ophøjede Baand under Suturen). Paa de 

 yngre Vindinger taber Knuderne eller Ribberne sig efterhaanden og erstattes af 

 kraftige Tilvækstlinjer. Hele Skallen er dækket af talrige, temmelig grove, tæt 

 stillede, rundryggede Spiraler, som krydses af grove- Tilvækstlinjer. Disses Sinus 

 er megel dyb og ligger paa det ophøjede Parti paa Vindingernes Midte. Paa de 

 yngre Vindinger ses et tydeligt, svagt fordybet Slidsbaand. Det afbildede Eksemplar 

 (Fig. 13) er c. 56 mm. langt og 16 mm. tykt; Mundingens Højde (Kanalen med- 

 regnet) er 27 mm. 



Forbunden med denne Form ved Overgange er en anden Form, som særlig 

 er karakteriseret derved, at Skulpturen (baade Knuderne og Spiralerne) hurtig taber 



1) A. V. Koenen : Unter-Oligocän. II. S. 333 -34. 



