99 SOa 



1863. Apurrhuis speciosa Bkyu.; Speyeh. Cassel. 8.166; Tav. 31, Fig. 1 — 5. 

 — Chcnopus speciosns Schloth. sp.; Sandbeüukr, Mainzer Bedien. S. 188; Tav. 10, Kig. i); Tav. "JU, 



Fig. 5. 

 1867. Aporrhais speciosa — - ; v. Koenen, Mittel-Oligocan. S. 14. 



1874. — — - ; M()it( n, Forst, i Tertiærlag. S. 285. 



— crassa v. Bexed.; Mhkch, ibid. S. 294. 



1883. — speciosa Sihi.oth.; v. Koenen, Miocän. II. S. 278. 



1886. — — — ; V. Koenen. Mittel-OIlgocän von Aarhus. S. 890. 



1889. — {Alipes) speciosa v. Schloth. sp.; Haas, Itzehoe. S. 20; Tav. 2, Fig. 9-U). 



1891. — speciosa v. Siuloth.; v. Rhenen, Unter-Oligocän 111. 8.695; Tav. 50, Fig. Il- 12. 



1896. — — — ; Reinhahii, Itzehoe. 8.99. 



1900. _ _ _ ; V. Madsen, Kortbladet Bogense. S. 21. 



Skallen er tenformel, mer eller mindre langstrakt. Embryonalenden er i 

 Reglen afbrudt; kun hos en Del meget unge Eksemplarer, fundne ved Boringen 

 paa Torvet i Varde, har jeg set den bevaret. Den er ganske stump og lav og 

 dannes af c. 2' .• glatte, hvælvede Vindinger. Den følgende Vinding begynder med 

 en Del fine Spiraler, som snart krydses af talrige, fine, stærkt bøjede Tværstribei*. 

 Denne Skulptur fortsættes paa de følgende, jævnt hvælvede Mellemvindinger, idet dog 

 Tværstriberne bliver kraftigere og kraftigere og efterliaanden forvandles til stæ-rke 

 Tværribber; paa næstsidste Vinding bliver de hyppig knudeformet fortykkede paa 

 Midten eller lidt under denne. Paa Slutningsvindingen findes 3 (eller sjældnere kun 2) 

 knudebesatte Køle eller Rækker af Knuder. Hyppigst er Knuderne i den øverste 

 Række betydelig større end i de to andre Rækker. Nærmest i Størrelse staar 

 Knuderne i mellemste Række; deres Antal er noget større end i øverste Række. 

 Knuderne i nederste Række, hvis Afstand fra den mellemste Række er betydelig 

 mindre end dennes fra den øverste Række, er altid svage og mangler underliden 

 fuldstændig, saa at kun Kølen findes, hvis da ikke ogsaa den mangler. Slutnings- 

 vindingens Spiralskulptur er i øvrigt som Mellemvindingernes. 



Yderlæben er forlængel til en stor, stærkt fortykket, svagt bøjet Vinge, som i 

 nogle Tilfælde forlænger sig helt op til Spirets Spids; i Reglen er den dog langt 

 kortere. Paa Yderfladen fortsætter Slutningsvindingens to øverste Køle sig som 

 svagt afrundede Lister; desuden lober Slutningsvindingens Spiraler ud |)aa Vingen, 

 hvor de divergerer mer og mer, idet der samtidig indskydes ny Linjer mellem de 

 gamle. Vingens Yderkant er mer eller mindre afrundet uden egentlige, skarpe 

 Hjørner. 



Inderlæben, som er mer eller mindre fortykket, breder sig ud over en Del 

 af Slulningsvindingen og tillige mer eller mindre opefter paa de ældre Vindinger. 

 Mundingen, som ofte er stærkt indsnævret af de opsvulmede Læber, fortsættes ned- 

 adtil i en kort, spids Kanal. 



Ligesom paa udenlandske Findesleder varierer den her omlallc Art ogsaa 

 meget betydelig for de danske Findesteders Vedkommende. Fra Aarhus foreligger 

 saaledes en Del meget store (indtil 53 mm. lange og c. 20 mm. lykke), usædvanlig 

 slanke Eksemplarer, hvis Inderlæbe or meget stærkt udbredt og fortykket og lige- 

 som Vingen naar helt eller næslen helt op til Spirets Spids; den øverste Knude- 



40- 



