101 305 



185fi. Chcnopus pes pclecani I'hii.. ; Höiini;s. Wiener Heekeii. I. S. 194; Tav. IX, Kig. 2— 4. 

 1874. Aporrlinis ulalu Eichw.; iMouch, Forst, i Tertia-rlag. S. 285. 



Alle åv I'oreliggende Eksemplarer mangler Embryonalenden og er alle mer 

 eller mindre slidte. 



Skallen er tenformet. De øverste Mellemvindinger er jævnt hva'lvede og 

 dækkede af talrige Spiraler. De nederste Mellemvindinger er ligeledes hvælvede; 

 de har noget nedenfor deres Midte en Køl, paa hvilken findes en Række af Knuder, 

 der undertiden er forlængede til korte Tværlblder; disse naar dog aldrig Iværs over 

 hele Vindingen ; desuden findes meget talrige, uregelmæssig vekslende, grovere og 

 linere Spiraler. Paa Slutningsvindingen ses 3 Køle, hvoraf den øverste er den 

 stærkeste; den er besat med en Række Knuder. Dette er undertiden ogsaa Til- 

 fældet med den mellemste Køl, der er noget svagere end den øverste. Paa den 

 nederste, svageste Køl ses derimod aldrig Knuder; den er undertiden megel lidet 

 udviklet. — Yderlæben er forlængel til en stor, stærkt fortj'kket Vinge, som ud- 

 sender en smal, fingerformet Forlængelse opad langs Spiret; denne Forlængelse 

 naar underliden helt op til Spirels Spids, men er ofte endog betydelig kortere. 

 Slulningsvindingens Køle forlsælter sig ud paa Vingen og giver denne et kantet 

 Omrids, idet de to øverste af dem danner el Par fremspringende Hjørner; sjældnere 

 — og da i ringere Grad — er delte ogsaa Tilfældet med den nederste Køl. Slul- 

 ningsvindingens Spiraler løber videre ud paa Vingen; jo bredere Vingen bliver, 

 desto mere divergerer de, samtidig med at ny ophøjede Striber indskydes mellem 

 de gamle. Svarende til Kølene ses paa Vingens Inderside mer eller mindre lydelige 

 F'urer. — Inderlælien er noget udbredt og fortykket. Mundingen ender nedadtil 

 med en kort, spids Kanal. 



Forekomst: (Sild, mange Ekspl.). 

 Mellem og Øvre Miocæn. 



96. Cassidarica nodosa Solanoku. 



Tav III, Fig. 27. 



1847. Cassidaria depressa v. Buch; Philippi, Magdclnirg. S. 7r); Tav 9, Fig 16. 

 1854. _ — _ ; Beyhich, Conchylieii. S. 16Ü; Tav. 9, Fig. 1. 



— — ßiic/iii Boll; Beybich, ibid. S. 162; Tav. 9, Fig 2 -3. 



1863. — depressa v. Buch; Sandberger, Mainzer Becken. S. 195; Tav. 19, Fig. 7. 



— — ßiic/iii" Boll; Spevbh, Cassel. .S. 102; Tav. 30, Fig 1 — 9. 

 1867. — Horfosa Sol. ; V. KOENKN, Mittel-OIigociin S. 85. 



1874. — Nijstii Kukx; Morch, F'orst. i TcrtiaTlag. S. 294. 



1886. — nodosa Sol.; v. Koenen, Mittel-Oligocän von Aarhus. S. 887. 



Skallen er kort pæreformel med lavt Spir; Mellem vindingerne er svagt hvæl- 

 vede, sidste Vinding meget stor og stærkt hvælvet. Skulpturen begynder paa 

 Mellemvindingerne med en Række stærke, runde Knuder paa en Køl, som i Be- 

 gyndelsen ligger nær den nedre Sulur, men lilsidst omtrent paa Vindingens Midte; 

 fra Kolcn falder Vindingen meget stejlt ned mod Suluren. Paa Slutningsvindingen 

 findes iall ô Knuderækker, hvoraf den nederste er den svageste; Knuderne i den 



