358 154 



delte IVeinkominer senere en Depression, som nedadtil begrænses af en Kant. Spi- 

 ralernes Antal er paa de ældste Mellemvindinger 5, hvoraf de 3 nederste er de 

 groveste, medens de 2 øverste, i Depressionen liggende, er finere. Antallet forøges 

 senere ved Indskydning af ny. Spiralerne i Depressionen bliver efterhaanden 

 svagere og forsvinder tilsidst helt med Undtagelse af to overordentlig fine, som 

 ligger umiddelbart over Kanten. Slutningsvindingen er under Kanten dækket af 

 afvekslende grovere og finere Spiraler; dens nederste Del samt Kanalen dækkes af 

 forholdsvis grove Linjer. Mellemvindingerne bærer en Del Tværribber, hvis Antal 

 er 10 for hver Vinding; næstsidste Vinding har dog 11. Deres Højde er størst paa 

 Kanten, hvor deres Bredde omtrent er som deres Mellemrum. Opad mod Depres- 

 sionen bliver de noget smallere og meget svagere og forsvinder til sidst fuldstændig 

 for atter at vise sig som uregelmæssig tandformede Knuder paa Baandet under 

 Suturen. Nedadtil er de i Reglen retlede noget skraat fremefter. Tilvækstlinjerne 

 danner en bred Bugt i Depressionen; allerede ved Suturen er de rettede stærkt 

 tilbage, men endnu stærkere rettede fremad er de paa Kanten; paa Slutnings- 

 vindingen danner de en stor Bue; først sent (nedad mod Kanalen) bliver de lod- 

 rette og bøjer sig da straks derefter stærkt tilbage. — Den ydre Mundrand er af- 

 brudt, saa at Mundingens Form ikke kan iagttages; Kanalen har været kort og 

 svagt bøjet. 



Længde c. 12 mm.; Tj'kkelse 4,5 mm.; Mundingens Højde c. 5 mm. 



Fra den ægte, nedreoligocæne M. PfefJ'eri har v. Koenen udskilt en øvreoligocæn 

 Art, Raphitoma Holzapfeli; paa Grund af manglende Sammenligningsmateriale er det 

 mig ikke muligt at afgøre med fuld Sikkerhed, til livilken af de to Arter det fore- 

 liggende Eksemplar hører. Derfor har jeg nedenstaaende angivet M. Pfefferi som 

 baade nedre- og øvreoligocæn. 



Forekomst: Cilleborg, 1 Skal. 

 Nedre og Øvre Oligocæn. 



170. Maugilia Koeueiii Speveh. 



Tav. VIII, Fig. 9. 

 1867. Pleurotoma (Mangilia) Köneni Speyer, Cassel. S. 208; Tav. 22, Fig. 6— 7. 



Af denne Art foreligger kun et Par — heldigvis næsten fuldstændige — Eks- 

 emplarer, som er fundne i det mørke, glaukonilholdige Ler ved Cilleborg. 



Skallen er taarnformet. Spiret ender but med en Embryonalende, som be- 

 staar af l'a oppustede Vindinger, der er stillede noget skævt i Forhold til hele 

 Skallens Akse. Derefter følger omtrent (i temmelig svagt hvælvede Vindinger. 

 Under Suturen ligger et ganske small, opsvulmet Baand, som nedadtil efterfølges 

 af en Depression. Under denne hæver Vindingen sig brat, og her findes saa tem- 

 melig brede, skraat stillede Tværribber, der er kraftigst udviklede omtrent paa 

 Vindingens Midte; nedad mod den nedre Sutur bliver de fladere; deres Antal er 

 paa næstsidste Vinding 10. Paa Slutningsvindingen taber de sig efterhaanden, 

 medens Tilvækstlinjerne til Gengæld tränier tydeligere frem. Nederst paa Kanalen 



