no 4 



er sfærk Diarrhoe, og fra gammel Tid er alle Diarrhoeformer hos Spædkalve sarn- 

 menfallede under den kliniske Betegnelse Kalneiliarrhoe, idel man opl'ntlede dem 

 som en Enhed. Førsl ved Studiet af Kalvediarrhoens Ætiologi kom man til Klar- 

 hed over, at det til Trods for det ret ensartede kliniske Forloh og de delvis ogsaa 

 ret ensartede pathologisk-anatomiske Forandringer dog alligevel ikke drejede sig om 

 nogen Enhed, men om en Række ætiologisk forskellige Sygdomme. Foruden de 

 alt nævnte til Paratyfus- og Coligruppen hørende Bakterier, kan vi saaledes i nogle 

 Tilfælde af Kalvediarrhoe finde Former henhørende til andre Bakteriegrupper (Di- 

 plokokker, Proteusbaciller, Pasleurella) som Aarsag; men det er dog de førstnævnte 

 Bakterier, der paa Grund af deres meget hyppige Forekomst har langt den største 

 Betydning, og naar Talen er specielt om de hos Spædkalvene optrædende Infek- 

 tioner, er det først og fremmest Colibacillerne, vi faar med al gøre; det er da ogsaa 

 dem, vi i det følgende i det væsentlige vil komme til al beskæftige os med. 



Det i praktisk Henseende sæ'rdeles viglige Sporgsmaal om disse Infektioners 

 Genese har særlig for Coliinfektionernes Vedkommende flere Gange og fra forskellig 

 Side været Genstand for Undersøgelse, og forskellige Anskuelser har her pjort sig 

 gældende. I 1892 paaviste C. O. Jensen Colibaciller som Aarsag til Kalvediarrhoe, 

 og allerede i disse sine første Under.søgelser over denne Sygdom kom han ind paa 

 de pathogène Colibacillers Opi'indelse og deres Forhold til de i Tarmen hos sunde 

 Spædkalve normalt forekommende Colibaciller. Disse Undersøgelser viste, at de patho- 

 gène og de hos sunde Kalve i Tarmen forekommende Colibaciller forholdt sig idenlisk i 

 morfologisk og kulturel Henseende. Kun med Hensyn til deres Pathogenitel ved Fod- 

 ring eller Indpodning paa sunde Kalve forholdt de sig forskellig; medens Kalvediarrhoc- 

 bacillerne viste sig stærkt pathogène og ved Fodring fremkaldte en hurtig forløbende 

 og dødelig Sygdom, lykkedes det ikke selv ved Fodring med store Mængder af de 

 normalt forekommende Colibaciller at fremkalde nogen Sygdom eller højst en forbi- 

 gaaende, let Diarrhoe. Det var altsaa sikkert, at der med Hensyn til de pathogène 

 Egenskaber overfor Kalve var en betydelig Forskellighed mellem de fra Kalve- 

 diarrhoe og de fra sunde Kalve stammende Colibaciller, til Trods for at de paa 

 mange andre Omraader stemmede ganske overens. Spørgsmaalet om de pathogène 

 Formers Forhold til de normalt forekommende Bakterier var herigennem rejst, og 

 C. O. Jensen præciserede det nærmere, idet han opstillede to Muligheder: enten 

 var Kalvediarrhoebakterierne trods de mange Lighedspunkter ikke identiske med 

 de almindelige Tarmbakterier, eller de maatte anses for pathogène Varieteter af 

 disse, og for saa vidt identiske med dem, som kun de pathogène Egenskaber var 

 blevet ændrede, medens de andre Egenskaber var forblevet uforandrede. 



Paa det daværende Tidspunkt var imidlertid en Række af de meget vigtige 

 Identificerings- og Adskillelsesmidler, som Bakteriologien nu raader over, ikke kendt; 

 dette gælder saaledes Undersøgelsen af Bakteriernes Evne til at forgære forskellige 

 Stoffer (Sukkerarter og dermed beslægtede StolTer) samt hele den Række vigtige 

 Reaktioner, som Serologien har givet os i Hænde (Agglutination, Komplementbin- 

 ding, Immunisering). 



