15 121 



type hos samme Kalv. Dette tyder ogsaa paa en vis Konstans med Hensyn til de 

 paagældende Bakteriers Gæringsevne. 



I de senere Aar er det jo imidlertid for en Række Bakteriers Vedkommende 



— og ikke mindst indenfor Tyfus- Coligruppen — paavist, at der tilsyneladende 

 pludseligt og ret umotiveret kan ske Ændring af en eller anden Egenskab; ofte er 

 (let netop i den paagældende Bakteries Evne til at forgære en eller anden Sukker- 

 art, at den omtalte Ændring, der af mange betragtes som Mutation, giver sig til 

 Kende. Selv om det altsaa er en Kendsgerning, at vi hos visse Bakterier kan se 

 Ændringer i Gæringsevnen optræde, forringer dette Forhold dog ingenlunde Gærings- 

 prøvernes Værdi som et vigtigt Klassificeringsmiddel; thi Mutationerne optræder i 

 Reglen kun over for et ganske enkelt Stof — forskelligt for de forskellige Bakterier 



— og i adskillige Tilfælde kan man netop anvende Mutationsfænomenet som et 

 Nderligcre Karakteristikum. Saaledes træffes Fænomenet konstant hos Tyfusbacil- 

 lerne overfor Rhamnose, hos Paratyfus-B-Bacillerne over for Raffinose, hos Paracoli- 

 bacillerne over for Arabinose o. s. v. 



Ser vi nu paa de foran omtalte 12 Colityper, maa vi altsaa i Hovedsagen be- 

 tragte de enkelte Typer som væ-rende konstante, hvad Gæringsevnen angaar, saa- 

 ledes at den ene Type ikke uden videre kan gaa over i den anden, og vi maa trods 

 deres iøvrigt saa overordentlig store indbyrdes Lighed dog opfatte dem som for- 

 skellige Former. Hvorledes de er opslaaede, om de er afspaltede — sandsynligvis 

 ved Mutation — fra en enkelt Grundform eller fra hinanden indbyrdes, derom kan 

 vi ikke have nogen begrundet Formodning. 



Som omtalt spalter Colibaciilerne de forskellige SlolTer, som de forgærer, under 

 Lufludvikling og Syredannelse, og i Reglen sker Spallningen meget hurtig — alle- 

 rede efter 12—20 Timers Forløb ser man begyndende Gæring. Herfra kan der dog 

 være Afvigelser. Det er saaledes ikke saa sjældent at træffe Stammer, der vel for- 

 gærer de fleste Sukkerarter, som de i det hele er i Stand til al udnytte, paa typisk 

 Maade (inden for 24 Timer), men som saa overfor en enkelt Sukkerart (i Reg- 

 len Saccharose eller Sorbose, sjældnere Dulcil) viser sig langsomt forgæ-rende; oftest 

 ser man i disse Tilfælde i de forste 2 3 Dage efter Udsæden ikke Tegn til For- 

 gæring af den paagældende Sukkerart, og forst efter den Tid sker der saa en Spalt- 

 ning. I mange Tilfælde foregaar denne dog ikke under Luftudvikling, kun under 

 Syredannelse, medens de StoiTer, der af den samme Stamme spaltes indenfor 24 

 Timer, stedse forgæres under livlig Luftudvikling. I andre Tilfælde af saadan sent 

 indtrædende Forgæring ser man vel Luftudvikling, men kun i langt ringere Grad 

 end ved den typiske Forgæring. Del nævnte Forhold viser sig at være konstant 

 for den enkelte Stamme — d. v. s. al en Stamme, der forst spalter Saccharose eller 

 Sorbose 2—3 Dage efter at være udsaaet i Bouillon tilsat den paagældende Sukker- 

 art, stedse vedbliver at udvise dette Forhold, selv om man nok saa ofte gør Prøven 

 om. De saaledes paa et enkelt Punkt lidt afvigende Stammer er imidlertid regnet 

 sammen med de typisk forgærende Former. 



