17 123 



Om de foran nævnte Undersøgelser gælder det, at de er foretagne med et tem- 

 melig faatalligt Materiale haade af Sera og Kulturer. 



I Litleraluren findes endvidere en Mængde Agglutinationsforsøg med Colibacil- 

 ler af anden Oprindelse — i Særdeleshed fra Mennesket stammende, pathogène og 

 normalt i Tarmen forekommende Former. De allerfleste af disse Undersøgelser 

 stemmer overens, idet de viser, at de forskellige Colistammer i agglutinatorisk Hen- 

 seende ofte er vidt forskellige, saa at el med en bestemt Colistamme fremstillet 

 Serum kun paavirker et ringe Antal heterologe Stammer, ja efter flere Forfattere 

 gaar det endog saa vidt, at det i I\eglen kun er den homologe Stamme, der bliver 

 paavirket, medens heterologe Stammer kun paavirkes langt svagere eller oftest slet 

 ikke; Coliagglutininerne skulde altsaa være i den Grad specifike, at de egentlig 

 kun viser sig virksomme over for den Stamme, der er benyttet til Fremstillingen. 

 Hvis dette virkelig er Tilfældet, er det indlysende, at Agglulinationsreaktionen ikke 

 kan anvendes som Identificerings- eller Inddelingsgrundlag indenfor Coiigruppen; 

 thi det vilde jo blot føre til, at næsten hver Colistamme maatte danne en Under- 

 gruppe for sig. I Almindelighed er da ogsaa Agglutinationen frakendt enhver Værdi 

 som Identificeringsniiddel, naar det gælder Coiigruppen. 



Da der .som nævnt ikke foreligger indgaaende eller blot nogenlunde udførlige 

 Undersøgelser over de kalvepathogene Coliformers indbyrdes Agglutinationsforhold, 

 var det nødvendigt at undersøge dette Sporgsmaal. Og da vi i det foregaaende paa 

 Basis af disse Bakteriers Forgæringsforhold har kunnet inddele dem i bestemte 

 Typer, var det naturligt at foretage en Undersøgelse af Agglutinationsspørgsmaalet 

 paa Basis af denne Inddeling. 



Med Repræsentanter af de forskellige Forgæringslyper er derfor fremstillet 

 agglutinerende Sera. P'or de allerflestes Vedkommende er Fremstillingen sket paa 

 Kaniner; kun enkelte Sera er fremstillet paa Geder. Til Immuniseringen er an- 

 vendt 20-24 Timer gamle Bouillonkulturer. Injektionerne er foretagne intravenøst 

 med Intervaller paa 7—10 Dage og med jævnt stigende Dosis Kultur. I Reglen er 

 Immuniseringen begyndt med Indsprøjtning af dræbte Kulturer (Opvarmning lil 

 60° i 15 Minutler); efter nogle Injektioner med stigende Doser heraf er der anvendt 

 levende Kulturer. Paa denne Maade lykkes det i Reglen at tilendebringe Immuni- 

 seringen uden videre Uheld. Men mange af Stammerne indvirker dog ved de fort- 

 satte Injektioner mere eller mindre stærkt paa Kaninerne. I saa Henseende er der 

 iovrigt en meget stor Forskel paa de forskellige Stammer. Medens nogle af dem 

 taales selv i ret store Mængder (flere ccm) uden nogen som helst Ulempe, giver 

 mange Stammer allerede i smaa Doser Anledning til kronisk Afmagring eller til 

 Parese af Bagkroppen, og atter andre Stammer kan ved intravenøs Indsprøjtning af 

 smaa Mængder ('/id ccm) bevirke en akut, dødelig forløbende Infektion; ved Sek- 

 tionen kan da findes heftig hæmorrhagisk Nefritis og Enteritis. 



Den Tid, som Behandlingen strakte sig over, og den Mængde Antigen, som 

 blev injiceret, var højst forskellig for de forskellige Stammers Vedkommende; thi 

 Stammerne viste sig megel varierende med Hensyn lil deres Evne lil al fremkalde 



D. K. D. Vidensk.Selsk. Skr. nalurviilensk. oiîmalhem. Alil.. «. H:ekke. 1.3. 17 



