176 70 



koagulerer Mælk ved Fermentvirkning. En Undersøgelse af Kalvesfammen gav et 

 tilsvarende Resultat; medens denne Stamme ikke forgærede Lactose, bragte den, 

 naar den blev udsaaet i Mælk, denne til at løbe sammen efter c. 4 Dage. Koaglet 

 var ensartet, men temmelig løst. Spredning fra en saadan koaguleret Mælkekultur 

 i I.,akmus-Laktose-Agar viste Tilstedeværelsen af Renkultur af ikke-lakloseforgærendc 

 Bakterier. Koagulationen skyldes da sandsynligvis en Fermentvirkning ogsaa for 

 denne Stammes Vedkommende. 



Ved den nærmere Undersøgelse af de lo Stammer viste disse sig dog at være 

 forskellige i serologisk Henseende. Paa Kaniner fremstilledes stærkt agglutinerende 

 Sera med begge Stammerne, men kun de homologe Stammer blev agglutinerede af 

 de lo Sera. Selv om de altsaa ikke kan siges at være helt identiske, er de to 

 Stammer dog aabenharl meget nær beslægtede. 



Ved Enteritistilfælde hos ældre Kalve er der liere Gange i Tarmindholdet paa- 

 visl Tilstedeværelsen af Bakterier, der ganske stemmer overens med Stamme Kalv 

 III. Om disse Bakterier har haft nogen Forbindelse med Enteriten er usikkert; de 

 har kun været tilstede i moderat Antal. Overfor mindre Forsøgsdyr har de — 

 ligesom Stamme Kalv 111 — ikke været pathogène. 



Kalveslammerne og Paratyfus-Hume hører tiabenbart til en særlig Undergruppe 

 af Paratyfus-Gruppen, væsentlig karakteriseret ved deres Gæringsevne og deres Evne 

 til at koagulere Mælk; men deres Betydning som pathogène Former er tvivlsom og 

 i hvert Fald langt ringere end Paratyfus-B- og Paracolibacillernes. 



